Vikerlased

"Vikerlased" on Eesti helilooja Evald Aava heroilis-romantiline ooper kolmes vaatuses ja kuues pildis Voldemar Loo libretole viikingite ja vikerlaste ajaloolise 1187. aasta Sigtuna röövretke legendi järgi. Eesti rahvusliku ooperi sünniteos. Hinnatud kõigi aegade parimaks eesti rahvuslik-patriootiliseks ooperiks. Muusika on meloodiline ja helikeel rahvaliku koloriidiga.

Helilooja alustas ooperi komponeerimist juba Tallinna konservatooriumis õppimise ajal. Esmaettekanne toimus 8. septembril 1928 Tallinnas Estonia teatris ja oli üliedukas. Esmalavastuses esitasid peaosi Ida Aav-Loo (Juta), Marta Runge (Vaike), Karl Ots (Ülo), Aleksander Arder või Karl Viitol (Olav). Esimesel hooajal mängiti ooperit 22 korda. Sama lavastus püsis mängukavas ka järgmise hooaja.

Hiljem on seda korduvalt lavastatud nii Estonias (1935, 1942 ja 1969) kui ka Vanemuises (1935, 1955, 1958 ja 1987). Ooperit on mängitud ka vabaõhuetendustel Tartus (1959) ja Tallinnas (1961). Läbilõige "Vikerlastest" esitati Estonias ka 1993. aastal. Dirigendipuldis oli Neeme Järvi.

Muusikalugusid: koorid "Läki lausa lahingusse" ja "Sõua, jõua"; Ülo aaria "Ju päike läinud looja"; Juta ja Ülo duetid "Õnn, meie juurde jää!" ja "Nüüd siis ma jälle kodus olen"; Olavi aaria "Oo, piiga kaunim", tantsunumber "Eesti tants"; Vaike aaria "Nii siis see kõik unenägu" . Ooper kestab 2 tundi ja 15 minutit.

"Vikerlaste" aariaid on sageli esitatud ka kontserdilaval. Aav tegi 1933. aastal ooperi muusikast sümfoonilise süidi ning 1935. aastal seadis viiulile, tšellole ja klaverile Juta ning Ülo dueti.


Vikerlased (ansambel)

Vikerlased oli aastatel 1965–2000 Tallinnas tegutsenud rahvamuusikaansambel.

Aastal 1971 pälvis ansambel Eesti NSV rahvakollektiivi nimetuse.

Ansambli dirigent ja ühtlasi ka kunstiline juht oli Uno Veenre.


Viktor Mutt (biokeemik)

Viktor Mutt, ka Victor Mutt (29. detsember 1923 Tartu – 9. september 1998 Stockholm) oli eesti päritolu Rootsi arstiteadlane ja biokeemik.

Viktor Mutt oli saavutanud peptiidhormoonide uurijana rahvusvahelise tunnustuse.

Teda on mitmel aastal nomineeritud Nobeli auhinna saamiseks.


Playtech

Playtech Ltd. on 1999. aastal rajatud mängutarkvarafirma, mis pakub oma tooteid ja teenuseid mänguoperaatoritele. 2007 sai Playtechist Rein Lemberpuu juhtimisel Eesti teine ükssarvik, ehk iduettevõte, mille väärtus ületab miljardit dollarit.

Ettevõte valmistab tarkvara veebikasiinode, veebipokkeri, veebipõhise bingo, spordiennustuste, loteriide, mobiilipõhiste hasartmängude, inimdiileriga mängude ning fikseeritud võiduvõimalustega veebimängude jaoks. Firma aktsiatega kaubeldakse Londoni börsil (tähis PTEC) ja selle aktsiakurss on osa börsiindeksist FTSE 250.

Playtech on registreeritud Mani saare pealinnas Douglases. Playtechi tegevdirektor on Mor Weizer ja juhatuse esimees Alan Jackson. 2015. aastal oli firma käive 630,1 miljonit eurot ja puhastulu 205,9 miljonit eurot.


Alutaguse madalik

Alutaguse madalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 3345 km². Halduslikult jääb madalik Lääne- ja Ida-Viru maakonda.

Maastikus domineerivad jääjärve- ja järvetasandikud (37%) ja sootasandikud (37%). Maakatet iseloomustab väga suur metsaalade osatähtsus (78%; Eesti suurim), mis enamjaolt on asustamata. Põllumaaga kaetud alasid on 8%.


Irboska lavamaa

Irboska lavamaa on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 72,6 km². Halduslikult jääb lavamaa Võru maakonda. Lavamaa asub Kagu-Eestis Haanja kõrgustiku kirdeosas, piirnedes idast Venemaa Pihkva oblastiga. Lavamaad asustavad setud.


Kesk-Eesti lavamaa

Kesk-Eesti lavamaa (ka: Kesk-Eesti lavatasandik) on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 1488 km². Halduslikult jääb lavamaa Jõgeva, Järva ja Viljandi maakonda.

Lavamaa pinnamoele on iseloomulik nõrgalt lainjad moreenitasandikud, mida liigestavad liivsavised tasandikud ja kinnikasvanud järvedest moodustunud sood.

Põllumaad hõlmavad lavamaast peaaegu 40%.


Liivi lahe rannikumadalik

Liivi lahe rannikumadalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 872 km². Halduslikult jääb madalik Pärnu maakonda. Rannikumadaliku alla arvatakse ka Kihnu, Ruhnu ja Manilaid koos seda ümbritsevate laidudega.

Madaliku pinnamoes domineerivad mere- (44%) ja tuuletekkelised (4%) pinnavormid, moreenitasandikud (13%) ja sood (11%).


Metsepole madalik

Metsepole madalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 258 km². Madalik asub Eesti ja Läti piirialal; suurem osa jääb Läti territooriumile. Ka Lätis nimetatakse seda Metsepole madalikuks. Halduslikult jääb madalik Pärnu maakonda.

Madaliku pinnamoodi ilmestavad nõrgalt lainjad moreenitasandikud, madalad voorjad künnised ja jõgede moldorud.

Läti maastikurajoonina on see osa suuremast Kesk-Läti madalikust.


Võru-Hargla nõgu

Võru-Hargla nõgu on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 985 km². Halduslikult jääb nõgu Võru ja Valga maakonda.

Maastiku liigestavad eriti kirde-edelasuunaline Hargla nõgu ja lääne-idasuunaline Võru orund. Võru orund jätkub ida pool Võru-Petseri ürgoruga.


Peipsi madalik

Peipsi madalik (ka: Peipsi-äärne madalik, Peipsi rannikumadalik) on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 807 km². Peale maismaaosa arvatakse madaliku alla ka Peipsi järves asuvad Piirissaar, Salosaar jt pisisaared. Halduslikult jääb madalik Tartu ja Põlva maakonda.

Hilisjääajal ja Holotseeni alguses oli praegune madalik vee all.


Valga nõgu

Valga nõgu on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 764 km². Varasemates käsitlustes on maastikurajooni nimetatud ka kui: Valga nõo ja Väikese Emajõe orund. Halduslikult jääb madalik Valga- ja Võru maakonda.


Palumaa

Palumaa on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 827 km². Halduslikult jääb see Põlva ja Võru maakonda.

Palumaa pinnamoe omapära on orustike rohkus (9,3%) ja metsaalade suur osatähtsus (62%) maakattes. Metsadest domineerivad palu- ja nõmmemännikud (palumetsad).


Deux-Sèvresi departemang

Deux-Sèvresi departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas.

Departemang on nime saanud Sèvre'i jõgede järgi (Sèvre nantaise ja Sèvre niortaise).

1973. aastal otsustasid Puy-Saint-Bonnet' valla elanikud eralduda departemangust ja liituda hoopis Maine-et-Loire'i departemanguga. Samm tulenes tihedamatest majandussuhetest Cholet' linnaga.


Mayenne'i departemang

Mayenne'i departemang [maj'enn] on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas.

Departemang on nime saanud Mayenne'i jõe järgi. Lisaks asub departemangus Mayenne'i vald.

Departemangu kõrgeim punkt on 416 meetri kõrgune Les Avaloirsi mägi.


Tiberiuse sild

Augustuse ja Tiberiuse sild, ka Augustuse sild või Tiberiuse sild, tavaliselt tuntud kui Tiberiuse sild, on esimesel aastasajal valminud 5-kaareline kaarsild Itaalias Riminis. Marecchia jõele Istria kivist ehitatud 5 kaarega liigendatud silla pikkus on 62 meetrit, laius 8,6 meetrit; silla keskpunkti suunas suurenevate kaarte suurim keskmine pikkus on 10,6 meetrit.

Silla ehitamist alustati aastal 14, keiser Augustuse valitsusajal, sild valmis keiser Tiberiuse valitsusajal, umbes aastal 21. Sild oli osa Aemiliuse teest.

Sild purustati gootide poolt 580. aastal, taastati paavst Innocentius XI poolt 1680. aastal.

Tiberiuse silda on kujutatud Rimino vapil. II maailmasõja käigus, Rimino lahingus (IX 1944), jäi sild purustamata.


Toomas Väli

Toomas Väli (sündinud 6. novembril 1948 Tallinnas) on eesti kirurg.

1973. aastal lõpetas Toomas Väli Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. 1987. aastal kaitses ta meditsiinidoktori kraadi ning 1990. aastal omandas dotsendikutse.

1974-1988 töötas Toomas Väli Tartu Riikliku Ülikooli üldkirurgia kateedris assistendina, 1989-2008 Tartu Maarjamõisa Haigla (1999. aastast Tartu Ülikooli Kliinikumi) kirurgiakliiniku abdominaalkirurgia osakonnas, 2009. aastast on ta Tartu Ülikooli Kliinikumis vanemarst-õppejõud.

Väli on avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni ning juhib Tartu Ülikooli maksatransplantatsiooni programmi.

2002-2005 oli ta Tartu Kirurgide Seltsi esimees. 2006. aastast on ta Rahvusvahelise Maksatransplantatsiooni Ühingu (ILTA), 2008. aastast Euroopa Organtransplantatsiooni Ühingu (ESOT) ning Eesti Organite ja Kudede Siirdamise Ühingu juhatuse liige. Ta on toimetanud eesti- ja venekeelse patsiendi käsiraamatu "Uus maks - uus elu", esinenud organidoonorluse ja organisiirdamise teemadel korduvalt ajakirjanduses.


Ülo Kaasik (majandustegelane)

Ülo Kaasik (sündinud 1. mail 1975 Tartus) on Eesti majandustegelane, Eesti Panga asepresident.

Ta õppis aastatel 1982–1993 Tartu 2. Keskkoolis. Aastatel 1993–1995 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas ja 1995–1999 majandusteaduskonnas, kust sai bakalaureusekraadi ettevõttemajanduse erialal. Aastatel 2001–2003 õppis ta Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonnas ning sai 2003. aastal majandusmagistri kraadi (rahvamajanduse teadusmagistrina).

1995. aastast töötab ta Eesti Pangas, 2011. aastal määrati ta Eesti Panga asepresidendiks. Ta on esinenud ajakirjanduses sõnavõttudega, peamiselt majanduspoliitika teemadel.

Ülo Kaasikul on elukaaslane ja neli last. Ta on üliõpilaskorporatsiooni Revelia vilistlaskogu liige.


Tauno Pukk

Tauno Pukk (2. september 1957 – 27. september 1983 Tartu) oli eesti ajaloolane.

Ta osales organisatsiooni Noor-Tartu tegevuses.

Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna kunstiajaloolasena (diplomitöö "Mõningaid iseloomulikke jooni vene nõukogude maalikunstis aastail 1917–1925").

Nõukogude armee üleajateenijad mõrvasid Tauno Puki Tartus 1983. aasta septembris.


Aime Punga

Aime Punga (sündinud 20. veebruaril 1953) on eesti pedagoog, Hugo Treffneri Gümnaasiumi õppealajuhataja.

Aime Punga töötab 1976. aastast Hugo Treffneri Gümnaasiumis (endises Tartu 1. Keskkoolis) matemaatikaõpetajana ja alates 1985. aastast õppealajuhatajana. Aastatel 1996-2001 oli ta Tartu linnavalitsuse haridusosakonna kooliteenistuse põhikooli ja gümnaasiumi koordinaator.

Treffneri gümnaasiumis on tema eestvedamisel loodud kursuseõppe süsteem, mis on levinud teistessegi koolidesse. Koos teiste Hugo Treffneri Gümnaasiumi reaalaineõpetajatega on ta aastakümneid korraldanud viie kooli võistlust reaalainetes, samuti algatas ta kolme kooli kohtumise humanitaarainetes (koos Tallinna 21. Kooli ja Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumiga).

Aime Punga on nõustanud nii teisi Tartu koole kui ka tegutsenud eksperdina linna ja riigi tasandil haridusuuenduste elluviimisel. Ta on kritiseerinud e-kooli ning toetanud Hugo Treffneri Gümnaasiumi otsust e-koolist loobuda.


Rem Vjahhirev

Rem Vjahhirev (vene Рем Иванович Вяхирев; 23. august 1934 Samara oblast – 11. veebruar 2013 Moskva oblast) oli vene ja nõukogude riigitegelane ja ettevõtja, Gazpromi juht.

Tema hüüdnimi oli "Venemaa gaasikuningas".


Tšeljabinski meteooriplahvatus

Tšeljabinski meteooriplahvatus on 2013. aasta 15. veebruari hommikul kiirusel vähemalt 15 km/s Uurali lõunaosa tabanud Maa atmosfääriväline mõjutus, boliid, mille tagajärjel on seni teadaolevalt saanud vigastusi 1491 inimest. Linnas kehtestati erakorraline seisukord.

2013. aasta 15. veebruari hommikul, umbes kell 9.20 kohaliku aja järgi, tabas Tšeljabinski linna piirkonda vähemalt 54 000 km/h kiirusel umbes 10 000 tonni kaalunud asteroid. Arvatavalt 30–50 km kõrgusel toimunud plahvatuste koguvõimsuseks on hinnatud 500 kilotonni trotüülekvivalenti.

Tšebarkuli järvelt leitud kivimeteoriit saab rahvusvahelises kataloogis nimeks "Tšebarkuli meteoriit".

Internetiajakirjas arXiv ilmunud uurimusest selgus, et kivitükk pärines Maa-lähedaste Apollo-tüüpi asteroidide hulgast.

16. oktoobril 2013 leiti Tšebarkuli järve põhjasetetest umbes 570 kg kaalunud meteoriidi tükk.


Kevin Puts

Kevin Matthew Puts (sündinud 3. jaanuaril 1972) on Pulitzeri preemia pälvinud USA helilooja.

Pulitzeri preemia pälvis ta 2012. aastal kahevaatuselise ooperi "Püha öö" eest.


Brian Tutt

Brian Carter Tutt (sündinud 9. juunil 1962 Calgarys) on Kanada endine jäähokimängija.

Ta oli aktiivne mängija 1982–2001.

Hooajal 1989-90 mängis ta seitse mängu Washington Capitalsi meeskonnas NHL-is.

1992. aasta taliolümpiamängudel võitis ta Kanada rahvusmeeskonna koosseisus hõbemedali.

Tema tütar on kiiruisutaja Brianne Tutt, kes esindas Kanadat 2014. aasta taliolümpiamängudel.


Ossie Vitt

Oscar Joseph Vitt (4. jaanuar 1890 San Francisco – 31. jaanuar 1963 Oakland) oli USA pesapallur ja treener.

Ta mängis MLB liiga meeskondades Detroit Tigers (1912–1918) ja Boston Red Sox (1919–1921).

Aastatel 1938–1940 oli ta meeskonna Cleveland Indians treener.


Aleksandr Opekušin

Aleksandr Mihhailovitš Opekušin (28. november (16. november vkj) 1838 Svetškino küla Danilovi maakonnas Jaroslavli kubermangus – 4. märts 1923 Rõbnitsõ küla nüüdses Jaroslavli oblastis) oli vene realistlik skulptor, akadeemik ja mitme kunstipreemia võitja.

Tartus Toomemäel asub Opekušini tehtud Karl Ernst von Baeri monument. Ta tegi ta ka selliste suurkujude nagu Aleksandr Puškini, Mihhail Lermontovi, admiral Aleksei Greigi, Aleksander II jt monumendi.

Opekušini nime kannab asteroid 5055 Opekushin, mille 13. augustil 1986 avastas astronoom Ljudmilla Tšernõhh. Jaroslavli oblast annab välja temanimelist kunstipreemiat.


Pakerordi lade

Pakerordi lade on ordoviitsiumi ladestu vanim regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade) Eestis. Lademe paksus on kuni 17 m. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüübiks on määratud Pakerordi paljand, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Rannamõisa pank. Lademe piire määratlevaks stratotüübiks on Vihula paljand. Lade on nime saanud Pakri poolsaare saksakeelse nimekuju järgi (Pakerort).

Uuema käsitluse kohaselt jääb Kambriumi ja Ordoviitsiumi piir Pakerordi lademesse kuuluvasse Kallavere kihistusse, muutes seega Pakerordi lademe osaliselt ka Kambriumi lademeks.

Pakerordi lade lasub lademeteks jagamata kambriumi kivimeil ja see lamab Varangu lademe all. Lademe vanus on 486,2...489,8 miljonit aastat. Koos Varangu lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Lademes on omakorda eristatud Karepa alamlade ja Vihula alamlade. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kallavere kihistu Rannu, Katela, Orasoja ja Suurjõe kihistik, Paluknė kihistik, Salantai kihistik, Türisalu kihistu ning Tosna kihistu.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas. Lade paljandub näiteks Pakri pangal, Türisalus ja Kadriorus Hundikuristikul.

Lademe kivimkoosseisus on kvartsliivakivi, oobolusliivakivi, aleuroliiti, Türisalu kihistus ka diktüoneemaargilliiti. Põhja-Eestis markeerib lademe alumist piiri oobolusliivakivi all lasuv perekonna Obolus jäänuseid sisaldav konglomeraat.


Mall:Tere2

Tere tulemast Vikipeediasse, ! Arutelulehel] suhtlemisel allkirjasta oma postitus nupuga või nelja tildega (~~~~).


Monteiro Lobato

José Bento Renato Monteiro Lobato (kirjanikunimega Monteiro Lobato; 18. aprill 1882 Taubaté – 4. juuli 1948 São Paulo) oli Brasiilia kirjanik, kes sai eriti tuntuks oma lasteraamatutega.

Ta kirjutas ka täiskasvanuile ning tegutses tõlkija, ajakirjaniku ja kunstikriitikuna. Ta asutas ühe esimestest Brasiilia kirjastustest (Companhia Editora Nacional).


Kertu Jukkum

Kertu Jukkum (sündinud 27. novembril 1984 Narvas, hüüdnimi Gertruuda) on eesti raadio- ja telesaatejuht.

Ta on lõpetanud Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal 2012. aastal.

Aastatel 2007–2014 töötas ta raadiojaamas Sky Plus. Alates 2015. aasta septembrist oli ta telekanali TV3 avalike suhete juht. Mais 2017 asus ta juhtima Eesti Meedia veebiportaale Elu24 ja Limon. Elu24 peatoimetaja kohalt lahkus ta 2020. aasta veebruaris, tema asemele tuli Marko Püüa.

Kertu on jooksnud maratone, läbinud poolpika triatloni ning vallutanud Kilimanjaro (2014), Kazbeki (2017) ja Aconcagua mäe (2019).

Kertu ema tahtis talle alguses eesnimeks panna Rahel. Kertu vanaema vastuseisu tõttu valiti praegune eesnimi.

Kertul on kaksikõde Kadi.


Varangu lade

Varangu lade (varem Ceratopyge lade) on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkasid esimesena eristama Ralf Männil, Kaarel Orviku, Karl Müürisepp ja Ago Aaloe aastal 1958. Lademe stratotüüp asub Selja jõe kaldal, lade on nime saanud Varangu küla järgi jõe ääres.

Varangu lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Pakerordi lade ja sellel lasub Hunnebergi lade. Lademe vanus on 486,2...483,4 miljonit aastat. Koos Pakerordi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade.

Ladet leidub vähesel määral Põhja- ja Loode-Eestis. Esimene selle lademe kivimite esinemisala on poolkuu kujuline ala Paldiski ja Kunda vahel. Teine ja õhem selle lademe kivimite esinemisala asub Lihula ja Hiiumaa lõunaosa vahel. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda perekonna Obolus jäänuseid sisaldav konglomeraat.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Türisalu kihistu Tabasalu kihistik ja Zebre kihistu Kumbri ning Lutriņi kihistik. Ka vastab sellele ligilähedaselt Varangu kihistu. Lademe maksimaalne paksus Eestis on 3,3 m (Toolse kandis).

Lade paljandub näiteks Pakri neemel, Keila-Joal, Varangul, Aseris.

Lademe kivimkoosseisus on peamiselt halli aleuriitsavi. Kohati esineb selles ka püriiti ja glaukoniiti. Lademe keskmised kihid moodustab suure püriidisisaldusega liiv.

Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel.


Hunnebergi lade

Hunnebergi lade on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on lade olnud Latorpi lademe alamlade. Billingeni lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Varangu lade ja sellel lasub Billingeni lade. Lademe vanus on 483,4...476,4 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele ülemises osas Flo lade, alumises osas aga Tremadoci lade.

Seda hakkas esimesena eristama T. E. Tjernvik aastal 1956. Lade on saanud nimetuse Hunnebergi mäe järgi Rootsis.

Lademe paksus Eestis on 1 (1,5) – 4 m (Loode-Eestis), Lääne-Eesti saarestikus lade valdavalt puudub. Billingeni lademe alampiiri ja Hunnebergi lademe vahelise piiri määratlemine on seal problemaatiline. Lademe kivimid puuduvad Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal, samuti ka Nõvalt üle Hiiumaa keskosa edelasse kulgevas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda lubjakivi.

Litostratigraafiliselt vastab sellele Leetse kihistu Joa kihistik. Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi allosas.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Ontikal.

Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitliivakivi, kiltkivi ja liiva. Kagu-Eestis ka Zebre kihistusse kuuluvat glaukoniitlubjakivi.

Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel.


Billingeni lade

Billingeni lade on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on lade olnud Latorpi lademe alamlade. Seda hakkas esimesena eristama T. E. Tjernvik aastal 1956. Lade on nimetuse saanud Billingeni mäe järgi Rootsis.

Billingeni lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Hunnebergi lade ja sellel lasub Volhovi lade. Lademe vanus on 471,8...476,4 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Flo lade.

Litostratigraafiliselt vastab sellele Toila kihistu Päite kihistik. Lademe paksus Eestis on maksimaalselt 1 m, Lääne-Eesti saarestikus lade valdavalt puudub. Lademe kivimid puuduvad ka Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademes, nagu ka Volhovi lademe kivimites ohtralt daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Tøyeni kihistu kiltkivi ja Latorpi kihistu hallikas või punakas lubjakivi. Leedus kuulub lademesse Armonysi kihistu.

Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi allosas. Billingeni lademe alampiiri ja Hunnebergi lademe vahelise piiri määratlemine on seal problemaatiline.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Ontikal.

Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitliivakivi, Kagu-Eestis ka punast savi ja glaukoniitlubjakivi. Lademe ülemises osas on ka dolomiiti, samuti domineerib lademes punakaspruun dolomiit Tartu ümbruskonnas.


Volhovi lade

Volhovi lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on ladet nimetatud Toila lademeks ja siis on seda käsitletud alamordoviitsiumi ladestiku lademena. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp jäi määratlemata, nime on see saanud Volhovi jõe järgi. Hiljem on lademe stratotüübiks valitud Babino külas asuv kivimurd.

Volhovi lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Billingeni lade ja sellel lasub Kunda lade. Lademe vanus on 467,5...471,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Dapingi lade. Lademes eristatakse Langevoja alamladet, Vääna alamladet ja Saka alamladet.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Kesk-Eestis Toila kihistu Kalvi, Künnapõhja, Lahepera, Tõlinõmme ja Saka kihistikud, ning Sillaoru kihistu Pada kihistik. Lõuna-Eestis vastab sellele aga Kriukai kihistu. Lade on esindatud üle kogu Eesti, selle kivimid puuduvad vaid Padiselt üle Hiiumaa keskosa edelasse suunduvas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punast värvi Lanna lubjakivi. Leedus eristatakse lademes peale Kriukai kihistu veel Spalviškiai kihistut, Gaidė kihistut, Mjadeli kihistut ja Medeikiai kihistut.

Lademe paksus Eestis on 1–22 m. Lade on paksem Eesti idaosas ja õhem lääneosas.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Osmussaarel. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademes, nagu ka Billingeni lademe kivimites ohtralt klastilisi daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid.

Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitlubjakivi. Lademesse kuulub ka varem kõrge glaukoniidisisalduse tõttu glaukoniitlubjakiviks peetud lubjakivi, lademe keskosas on mergli kiht.. Läti aladel sisaldavad Volhovi lademe kivimid kohati ka naftat.


Kunda lade

Kunda lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp asub Kundas kinnikasvanud kraavis, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Kunda-Aru karjääri aluspõhja paljand. Lade on nime saanud Kunda linna järgi.

Kunda lademe all lamab Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku Volhovi lade ja sellel lasub Aseri lade. Lademe vanus on 467,5...463,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Volhovi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademes eristas Karl Orviku aastal 1958 Valaste alamladet ja Aluoja alamladet, Vladimir Jaanusson aastal 1960 aga Hunderumi alamladet.

Litostratigraafiliselt vastab sellele Loode-Eestis Pakri kihistu, milles on eristatud Kallaste, Jägala, Suurupi ja Osmussaare kihistikud. Põhja- ja Kesk-Eestis vastavad sellele Loobu kihistu, milles eristatakse Ubari, Udria, Nõmmeveski ja Valgejõe kihistikke, ning Sillaoru kihistu Voka kihistik. Lõuna-Eestis vastavad sellele aga Baldone kihistu ja Šakyna kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles Tverečiuse kihistut, Pivorai kihistut, Juodupe kihistut, Kronauce kihistut, Obeliai kihistut, Gilija kihistut, Mikonysi kihistut, Gindviliai kihistut ja Bičinūai kihistut. Lisaks kihistutele eristatakse selles eraldi veel Ziemeli ja Šiupyliai kihistikke. Lademe paksus Eestis on 0,1–20 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punane või hall Holeni lubjakivi.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindil ja selle lähedastes jõeorgudes. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Toilas ja Ontikal.

Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi, Tallinnast läänes alumises osas ka liivakivi. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademe alumises osas, nagu ka Volhovi ja Billingeni lademe kivimites ohtralt daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Kesk-Eestis on lade õhuke, selle moodustab põhiliselt mergel.


Peter Sitt

Peter Sitt (sündinud 7. detsembril 1969) on endine saksa ujuja.

Ta osales 1988. ja 1992. aasta suveolümpiamängudel.

Ta osales ka 1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel.


Conca jõgi

Conca (ladinakeelne nimi Crustumium) on jõgi Ida-Itaalia Marche ja Emilia Romagna maakonnas.

Conca saab alguse Marche maakonnas Pesaro ja Urbino provintsis asuva Carpegna mäe nõlvalt, 1200 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini provintsis Misano Adriaticost kagus, Cattolicast läänes.


Loire-Atlantique'i departemang

Loire-Atlantique [lu'ar atlant'ik] on departemang Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas.

Departemang on nime saanud Atlandi ookeani ja Loire'i jõe järgi. Eestikeelne mööndav nimevariant on Atlandi-Loire.

Loire-Atlantique asub peaaegu tervenisti Bretagne'i ajaloolisel territooriumil.


Landesi departemang

Landes [land] on departemang Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas. Departemangu nimi tuleneb soistest aladest selle territooriumil.

Varem kuulus departemang Gascogne'i provintsi (Gaskoonia provints) koosseisu.

Departemang on kaetud kuni 67% ulatuses metsadega. 24. jaanuaril 2009 rüüstas departemangu torm Klaus, mille tuulepuhangud ulatusid üle 170 km/h.


Gersi departemang

Gers on departemang Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. See on nime saanud Gersi jõe järgi.

Departemang moodustati 4. märtsil 1790. Varem kuulus see Gascogne'i provintsi koosseisu. 1808. aastal eraldati seoses Tarn-et-Garonne'i departemangu moodustamisega Gersi departemangust Lavit' kanton. 2015. aastani kuulus Gersi departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult 31 kantoniks ja 463 vallaks.


Gardi departemang

Gard [gar] on departemang Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. Ta on nime saanud Gardi jõe järgi. Jõge kutsutakse ka nimega Gardon ('särg'), mida ei kasutata departemangu kohta.

2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult 23 kantoniks ja 351 vallaks.


Marecchia

Marecchia (hääldus ; ladinakeelne nimi Ariminus; kreeka keeles Ariminos, Αριμινος) on jõgi Ida-Itaalias Toscana ja Emilia Romagna maakonnas.

Marecchia saab alguse Toscana maakonnas Arezzo provintsist, Põhja-Apenniinide Alpe della Luna mägedes asuva Succa mäe nõlvalt, 1003 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini loodeosas Ribavella linnaosas.


Layar

Layar on Amsterdamis tegutsev Hollandi tarkvarafirma, mille asutasid 2009. aastal Raimo van der Klein, Claire Boonstra ja Maarten Lens-FitzGerald. Nad on loonud mobiilibrauseri Layar, mis võimaldab kasutajail leida mitmesuguseid objekte rikastatud reaalsuse abil.

1. septembril 2010 teatas Maailma Majandusfoorum (World Economic Forum), et Layar on foorumi tehnoloogiapioneeride programmis (Technology Pioneers Programme) 2011. aasta tehnoloogiapioneer.


Aseri lade

Aseri lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1922. Lademe stratotüüp asub Aseri paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Sirtsisoo puuraugust number 526. Lade on nime saanud Aseri alevikult.

Aseri lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Kunda lade ja sellel lasub Lasnamäe lade. Lademe vanus on 463...463,8 miljonit aastat. Koos Kukruse, Uhaku ja Lasnamäe lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Darriwili jäätumine.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Aseri kihistu, milles on eristatud Malla ja Ojaküla kihistikud, Lõuna-Eestis aga Segerstadi kihistu. Lademe paksus Eestis on 0,1–9 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Segerstadi kihistu, milles eristatakse nn. Vikarbyni ja Kårgärde lubjakivi. Leedus vastab lademele Vaidlėnai kihistu.

Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi ülaosas. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Aseris ja Narvas. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem; Osmussaare lähistel kiildub kihistu klindil avanduvate kivimite seast välja.

Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi.


Lasnamäe lade

Lasnamäe lade on Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1940. Lademe stratotüübiks loetakse Lasnamäe paljandit, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Mäekalda paljand. Lademele on nime andnud Lasnamäel asuv Lasnamäe kõrgendik.

Lasnamäe lademe all lamab Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku Aseri lade ja sellel lasub Uhaku lade. Lademe vanus on 462,6...463 miljonit aastat. Koos Kukruse, Uhaku ja Aseri lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Väo kihistu Rebala ja Pae kihistik, Lõuna-Eestis ka Stirnase kihistu, Leedus Vyžūnai kihistu. Lademe paksus Eestis on 2,5–8,5 m. Paljudes kohtades on lademe paksuse määramine raskendatud, kuna lademe ülemine piir ei ole litoloogiliselt selgelt eristatav. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Seby, Skärlövi ja Folkeslunda kihistute lubjakivid.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi ülaosas. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub Põhja-Eesti klindil Osmussaare ja Narva vahel. Lääne-Harju, Ida-Harju ja Lahemaa klindilõikudel moodustab see klindi ülemise osa. Lisaks paljanduvad lademe lubjakivid paljudes paemurdudes (Harku, Väo,Kunda-Aru, Narva).

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, selle keskosas ka dolomiiti. Lõuna-Eestis on ladet moodustav lubjakivi ülemises osas hall, alumises aga punane. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.


Uhaku lade

Uhaku lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1937. Lademe stratotüübiks on Uhaku sängi paljandid. Lade on saanud nime Uhaku jõe järgi.

Uhaku lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Lasnamäe lade ja sellel lasub keskordoviitsiumi ladestiku Kukruse lade. Lademe vanus on 460,9...462,6 miljonit aastat. Koos Kukruse, Lasnamäe ja Aseri lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kõrgekalda kihistu, milles on eristatud Koljala, Erra ja Pärtlioru kihistikud, Lõuna-Eestis ka Taurupe kihistu ja väljaspool Eestit Krastai kihistu ning Drūkšiai kihistu. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Furudali kihistu lubjakivi. Lademe paksus Eestis on 5–18 m.

Lademe avamusala ulatub Osmussaarelt Narva veehoidlani, läbides Kohtla-Järve ja Kukruse. Põlevkivi kaevandamise tõttu on lademe avandumisala laienenud. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub Osmussaarel, Uhaku karstialal ja Paldiskis. Lade paljandub lisaks Põhja-Eesti panga lääneosale ka Tornimäe pangal. Lisaks on lademe paljandid veel Harku, Kadaka, Lasnamäe ja mitmes teises paemurrus.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Lubjakivis on mergli vahekihte, Kirde-Eestis sisaldab lade ka õhukesi (kuni 2 cm) kukersiidi kihte, mis on vanimad maailmas. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.

Uhaku ja Kukruse lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Darriwili ja Sandby lademete vahel.


Lindilõikamine

Lindilõikamine on millegi (näiteks uue ehitise) avamisüritusel peetav avalik tseremoonia, mille käigus üks või mitu aukülalist lõikavad läbi selleks puhuks üles seatud ehislindi.


Haljala lade

Haljala lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade).

Varasemates käsitlustes on räägitud eraldi Idavere ja Jõhvi lademest, mis on hiljem koondatud üheks Haljala lademeks. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson 1995. aastal, millest peale loetakse Idavere ja Jõhvi lademeid alamlademeteks. Lade on saanud nime Haljala aleviku järgi. Haljala lademe all lamab Kukruse lade ja temal lasub Keila lade. Koos Haljala lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Kurna alamladestikku. Üleilmses standardis vastavad sellele Sandby lade.

Lademe vanus on 456,2–458,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele lisaks alamlademete kihistutele veel Kärdla kihistu, Paluküla kihistu, Drugėnai kihistu ja Balga kihistu Sartai ning Šventupysi kihistikud. Lõuna-Eestis võib lademesse osalt kuuluda ka Adze kihistu. Lademe paksus Eestis on 5–25 m, Kärdla kraatris aga peaaegu 300 meetrit. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Dalby kihistu lubjakivi, lademe ülemises osas esineb ka bentoniiti.

Lademe avamusala ulatub Põhja-Eestis Põõsaspea neemelt Ahtmeni, läbides Pääsküla, Aruküla ja Haljala. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Peetris, Pääskülas ja Kahulas.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Lademe tüüpilisimaks kivimiks on aga bentoniit. Kuna Lõuna-Eestis on bentoniidikiht õhuke ja lünklik, on seal lademe alamlademete eristamine raskendatud, kohati võimatu, seetõttu liideti ka Idavere ja Jõhvi lademed ühtseks alamlademeks. Adze kihistus on lademele omased fosfaatsed ooidid.


Asukohamärgis

Asukohamärgis ehk geomärgis (inglise keeles geotag) on fotole, videole, veebilehele, SMS-ile, QR-koodile või muule infole lisatud metaandmed geograafilise asukoha kohta.

Asukohamärgistamise (inglise geotagging) käigus seotakse andmed geograafiliste metaandmetega. See võimaldab organiseerida andmeid objektide või nähtuste asukoha järgi ning pakkuda asukohapõhiseid teenuseid. Taoliste teenuste seas on näiteks võimalus vaadata veebikaardil Google Maps infokihti, kus kaardile on paigutatud Vikipeedia asukohamärgistega artiklid, aga ka mitmesugused rikastatud reaalsuse rakendused nagu Layar.

Tänapäeval lisavad paljud seadmed - nii fotoaparaadid kui ka telefonid - automaatselt asukohamärgised fotodele ja videotele. Tavaliselt on sellistes märgistes pikkus- ja laiuskraad, kuid seal võib olla ka kõrgus merepinnast, suund ilmakaarte suhtes, kaugus mõnest objektist, asukohamäärangu täpsusaste ja kohanimi.


Keila lade

Keila lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes liigitati see keskordoviitsiumi ladestikku kuuluvaks.

Keila lademe all lamab Haljala lade ja temal lasub Oandu lade; koos Haljala lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Kurna alamladestikku. Üleilmses standardis vastavad sellele ülemises osas Katy lade ja alumises osas Sandby lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Guttenbergi jäätumine.

Keila lademe nimetas nii baltisaksa päritolu vene geoloog Friedrich Schmidt, kes sellega tähistas enda poolt 1881. aastal Jõhvi ja Vasalemma kihi vahel väljaeraldatud lasundit (tänapäeval loetakse Jõhvi ladet Haljala lademe alamlademeks). Lademe nimi anti omaaegse laialdase paemurru järgi kõvikul Keilast umbes 1 kilomeeter loode pool (Keila paemurd), kus paljanduvad lademe ülemisse ossa kuuluva Pääsküla kihistiku lubjakivid 2,3 m paksuses. Paemurru paljand on lademe stratotüübiks, selle laiendatud stratotüüp on aga Keila paemurru puurauk. Lademe piire määrab Pääskülast pärinev täisprofiil.

Nüüdisaegsetes piirides käsitles Keila ladet esimesena geoloog Ralf Männil. Lade moodustus ordoviitsiumis umbes 454 miljonit aastat tagasi. Vladimir Jaanusson eristas selles aastal 1945 Ristna alamladet, Ralf Männil aastal 1958 aga Laagri alamladet.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Vangiški kihistu, Vilučiai kihistu, Blīdene kihistu, Vasalemma kihistu, Keila ehk Kahula kihistu Kurtna, Saue ja Pääsküla kihistikud ning Auleliai ja Lehtmetsa kihistikud. Lõuna-Eestis võib lademesse osalt kuuluda ka Mosseni kihistu. Lademe paksus Eestis on valdavalt 1–25 m. Selle suurim paksus (35 m) on Kärdla kraatris. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Freberga kihistu ning Skageni ja Kullsbergi kihistute lubjakivid.

Lademe avamusala ulatub Hiiumaa põhjaosast Kurtna järvedeni, läbides Nõva, Keila, Saue, Saku, Jüri, Kehra ja Rakvere.. Sama lademe alumisi kihte saab vaadelda näiteks Rootsis ja Põhja-Ameerikas. Tegemist on noorima Põhja-Eesti panka moodustava lademega (esineb ainult Neugrundi pangal). Lade paljandub näiteks Ristna neemel, Keilas, Pääskülas ja Vasalemmas.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Lademe alumise piiri moodustab paks bentoniidikiht. Lademe uuemad kihid sisaldavad ka merglit. Lademe puhul on omapäraks Loode-Eestis Keila ümbruskonnas sellest moodustunud paekivikõrgustikud, mida algselt peeti korallriffideks, seejärel biohermideks, uuemal ajal arvatakse aga, et need on lihtsalt lubjarikka muda kuhjatised, ehkki neist on leitud koralli Cyathocystis rhizophora jäänuseid ja on võimalik, et need moodustavad seal rifisarnaseid struktuure.


Oandu lade

Oandu lade (vananenud nimetus Vasalemma lade) on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Oandu lademe all lamab Keila lade ja temal lasub Rakvere lade. Koos Rakvere lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Vinni alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1934. Lademe stratotüübiks on Oandu paljand, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Piilse 7909 puurauk. Lade on saanud nime Oandu jõe järgi.

Lademe vanus on 453,2...454,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rägavere kihistu Tõrremäe kihistik, Hirmuse kihistu, Vasalemma kihistu Saku kihistik, Lukštai kihistik ja Mosseni kihistu Plunge kihistik ning Žarėnai kihistik. Lademe paksus Eestis on alla 6 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Freberga kihistu, samuti ka Moldå, Skålbergi ja Kullsbergi kihistute lubjakivid. Leedus arvatakse sellesse kuuluvaks Dysna ja Dūkštase kihistud, Nemunase madalikul veel Alvitase ja Šakiai kihistu.

Lademe avamusala algab Põõsaspea neeme lähedalt ja Kuremäe lähedale, läbides Vasalemma, Aegviidu, Rakvere ja Oandu. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Lade on siiski enamasti õhuke ja sageli esindab seda üksnes Tõrremäe kihistik.

Lade paljandub näiteks Vasalemmas ja Sakus.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Kagu-Eestis moodustavad lademe must kiltkivi ja mergel.


Hooandja

Hooandja on Eestis tegutsev ühisrahastusplatvorm loominguliste projektide toetamiseks.

Vabaühenduste liit EMSL tunnustas Hooandjat 14. veebruaril 2013 aasta pioneeri nimetusega. Postimees tunnustas Hooandjat 2013. aastal Kultuuriveduri auhinnaga.

Hooandja asutajate seas olid Tiiu Sullakatko ja Henri Laupmaa.


SMS

Lühisõnum ehk SMS (lühend ingliskeelsest fraasist Short Message Service, 'lühisõnumiteenus') on tekstsõnumite saatmise teenus telefonidel, mobiilseadmetel või internetis. See kasutab standardset sideprotokolli, mis lubab vahetada lühikesi tekstsõnumeid mobiiltelefonide või püsiühendusega seadmete vahel.

SMS on maailmas enim kasutatav andmesiderakendus. Seda kasutab 3,6 miljardit kasutajat ehk 78% kogu maailma mobiiliabonentidest. Tähist "SMS" kasutatakse lühendina kõikide lühisõnumitüüpide kohta. SMS-e kasutatakse ka otseturunduses, seda nimetatakse SMS-turunduseks.

Tänapäeva mobiiltelefonidel kasutatav SMS-teenus pärineb piiparites kasutatud raadiosideprotokollidest. Need määratleti 1985. aastal osana mobiilistandardite seeriast Global System for Mobile Communications (GSM) vahendina kuni 160 tähemärgi pikkuste sõnumite saatmiseks GSM-mobiiltelefonide vahel. Ehkki enamik SMS-sõnumeist saadetakse mobiiltelefonide vahel, on sel teenusel tänapäeval tugi ka teiste mobiiltehnoloogiate jaoks nagu ANSI CDMA võrgud ja digitaalne AMPS, samuti satelliidi- ja püsiühendusvõrkudes.


Cesano

Cesano (ladinakeelne nimi Suasanus) on jõgi Itaalias Marche maakonnas. Jõgi on Pesaro ja Urbino ning Ancona provintside piirijõgi.

Cesano saab alguse Catria mäelt, 1701 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Senigallia loodeserval.

Ladinakeelne nimi Suasanus tuleneb sellest, et jõgi voolab läbi Vana-Rooma linna Suasa territooriumi.

Jõesängi alt on avastatud 50 000 aasta vanune kivistunud mets.


Mobiilirakendus

Mobiilirakendus (kõnekeeles ka äpp, ingliskeelsest fraasist mobile application) on nutitelefonidele, tahvelarvutitele ja muudele mobiilseadmetele mõeldud tarkvara.

Tavaliselt levitatakse selliseid rakendusi platvormide kaudu, mida üldjuhul haldab mobiilioperatsioonisüsteemi omanik, näiteks Apple'i App Store, Google Play, Windows Phone Store ja BlackBerry App World. Mõned mobiilirakendused on tasuta, teisi peab ostma. Tavaliselt laaditakse need platvormilt sellisesse seadmesse nagu iPhone, BlackBerry, Androidiga telefon või Windows Phone, kuid vahel võib neid salvestada ka süle- või lauaarvutitesse. Tasuliste rakenduste hinnast läheb tavaliselt 20–30% vahendajale (nt iTunesile) ja ülejäänu rakenduse tootjale.

Algselt pakuti mobiilirakendusi üldise tõhususe ja infohankimise tarbeks, näiteks e-posti, kalendri, kontaktiandmebaasi, börsiinfo ja ilmateadete jaoks. Tarbijate nõudluse ja arendusvahendite kättesaadavuse mõjul laienesid need kiiresti teistessegi kategooriatesse, nagu mobiilimängud, GPS ja asukohapõhised teenused, mobiilipangandus, tellimuste jälgimine ja piletiostud. Rakenduste ja funktsioonide hulga plahvatuslik kasv muutsid soovitud rakenduste leidmise raskeks, mistõttu tekkis arvukalt allikaid, mis pakuvad rakenduste arvustusi ja soovitusi, sealhulgas blogid, ajakirjad ja veebiteenused.

Mobiilirakenduste populaarsus on üha kasvanud ja nende kasutamine mobiilikasutajate seas levib. 2012. aasta mais kasutas comScore'i uuringu andmeil eelnenud kvartali jooksul mobiilirakendusi 51,1% kasutajaist, internetti aga 49,8%.


Misa jõgi

Misa (ladinakeelne nimi Sena) on jõgi Itaalias Marche maakonnas Ancona provintsis.

Misa läte on Gengas, 793 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Senigallias.

Ladinakeelne nimi Sena tuleneb sellest, et jõgi voolab läbi Vana-Rooma linna Sena Gallica territooriumi.


Audiogiid

Audiogiid on kaasaskantav seade või rakendus, mis pakub huviväärsuse – näiteks muuseumi – külastajale lisainfot helisalvestise kujul.

Audiogiide pakutakse turistidele tavaliselt suletud ruumides, kuid vahel ka välitingimustes (näiteks Inglismaal Blenheim Palace'i aedades). Need jagavad taustainfot vaadatavate asjade kohta. Sageli on audiogiidid saadaval mitmes keeles ja mitmel viisil. Mõnes neist võidakse pakkuda algupärast muusikat ja intervjuusid, mis muudab selle vähem tavapärase giiditeenuse ja rohkem dokumentaalse raadiosaate sarnaseks.

Tavapäraselt laenutatakse audiogiidiseadmeid kohapeal, kuid uuemal ajal on audiogiidid saadaval ka internetist allalaaditavatena või mobiilirakendustena. Mõned audiogiidid on tausta või piletihinna sees, vahel tuleb need aga eraldi osta. Traditsiooniliste audiogiidiseadmetega komplektis on kõrvaklapid, info kuulmiseks tuleb vajutada kindlat marsruuti pidi ühe eksponaadi juurest teise juurde liikudes nuppu või sisestada eksponaadi number. Tänapäeval võib rakendus kasutaja asukoha määrata ise või näiteks mobiiltelefoni kaamera abil.


Lozère'i departemang

Lozère [loz'eer] on departemang Prantsusmaa Oksitaania piirkonnas.

Departemang on saanud nime Lozère'i mäetipu järgi. Oksitaani gévaudanais' dialektis on see nimi Louzéro. Klassikalises oksitaanis kasutatakse nime Losera. Departemangu number on 48.

See on Prantsusmaa kõige väiksema rahvaarvuga ja ka kõige hõredamalt asustatud departemang.

2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda.


Hautes-Pyrénées' departemang

Hautes-Pyrénées' departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. Eestikeelne mööndav nimevariant on Ülem-Püreneede departemang.

Departemang on nime saanud Püreneede mäestiku järgi. Departemangu number on 65. Departemang on peamiselt põllumajanduslik, kuid suurim majanduslik tulu tuleb turismindusest.

2015. aastani kuulus departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.


Rakvere lade

Rakvere lade on ordoviitsiumi ajastiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Rakvere lademe all lamab Oandu lade ja temal lasub Nabala lade. Koos Oandu lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Vinni alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1858. Lademe stratotüüp asub Rägavere paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Tõrma puuraugust number 5. Lade on saanud nime Rakvere linna järgi.

Lademe vanus on 453,2...452 miljonit aastat. Lademe paksus Eestis on 1–28 m. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rägavere kihistu Piilse, Tudu ja Kiideva kihistikud. Leedus eristatakse selles veel Keklysi kihistut ja Strusto kihistut. Ka Leedus asuvat Jakšiai kihistut loetakse Rakvere lademesse kuuluvaks.

Lademe avamusala algab Hiiumaal Tahkuna poolsaarelt. Mandri-Eestis ulatub see Lääne maakonnas asuvast Riguldist Narva jõe juures asuva Kuningakülani, kulgedes läbi Kiisa, Aegviidu, Kadrina, Piilse ja Mäetaguse. Narva jõe lähistel katab Rakvere ladet Narva lademe liivakivi. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Slandromi kihistu lubjakivi.

Lade paljandub näiteks Paeknal, Voorel ja Rägaveres.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat ja peitkristalset lubjakivi. Lademes on ka õhukesi kukersiidi vahekihte, lõunapoolsetel aladel asendab lubjakivi mergel. Fossiilide poolest on lade vaene, levinuimad on ostrakoodid. Rakvere lademe tekkimise ajal hakkasid domineerima lubiskeletiga vetikad, mis moodustasid ladet moodustava lubjakivi põhimassi ja jäid levinuimaks lubjakivi tekkeallikaks kuni ordoviitsiumi lõpuni. Makrofossiilide vähesuse tõttu satuvad nad harva puursüdamikesse, mis muudab lademe eristamise väljaspool avandumisala raskeks.

Järgneva Nabala lademe kivististe koosseisus on võrreldes Rakvere lademega suuri muudatusi - sellest lademest leitud ligi 150 fossiililiigist on Rakvere lademega ühiseid vaid kolmandiku jagu.


Esino

Esino (ladinakeelne nimi Aesis) on jõgi Kesk-Itaalias Marche maakonnas Macerata ja Ancona provintsides.

Esino saab alguse Macerata provintsis asuva Cafaggio mäe nõlvalt, umbes 1000 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Falconara Marittimas.

Erinevalt paljudest Apenniinidest Aadria merre voolavatest jõgedest ei jää Esino suvine vooluhulk alla 5 m³/s. Sügiseste üleujutuste perioodil võib vooluhulk olla kuni 1400 m³/s.


Nabala lade

Nabala lade (vananenud nimetusega Saunja lade) on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Nabala lademe all lamab Rakvere lade ja temal lasub Vormsi lade. Koos Vormsi lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Kohila alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1958. Lademe stratotüübi määras ta Nõmmeküla paemurrus, lademe neostratotüüp on pärit Lohu puuraugust. Lade on nime saanud Nabala küla järgi.

Lademe vanus on 450,8...452 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Paekna kihistu ja Saunja kihistu. Kesk- ja Lõuna-Eestis lisandub sellele veel Mõntu kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Dzerbene kihistut. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab ladet Fjäcka kihistu kiltkivi. Leedu alade Kaimynai kihistikku liigitati varem Vormsi lademesse kuuluvaks, kuid aastal 1996 liigitas N.Sidaravičienė selle kihistu ostrakoodide fauna põhjal Nabala lademesse kuuluvaks.

Lademe paksus Eestis on 1,5–25 m.

Lademe avamusala ulatub Tahkuna poolsaarelt Narva jõeni, kulgedes läbi Noarootsi põhjaosa, Kernu, Kose, Vinni ja Tudu. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Paeknal ja Aulepal.

Lademe kivististe koosseisus on võrreldes Rakvere lademega suuri muudatusi - sellest lademest leitud ligi 150 fossiililiigist on Rakvere lademega ühiseid vaid kolmandiku jagu.


Charente'i departemang

Charente'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas. Ta on nime saanud Charente'i jõelt, mis departemangu läbib. Ta on üks 83 algsest departemangust, mis moodustati pärast Prantsuse revolutsiooni.


Vormsi lade

Vormsi lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Vormsi lademe all lamab Nabala lade ja temal lasub Pirgu lade. Koos Nabala lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Kohila alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944. Lademe stratotüüp asub Saxby rannas, kus ligi 570 meetri ulatuses paljanduvad Vormsi lademe keskmised ja ülemised kihid (0.76 m). Sealne paljand jätkub ka vee all. Lademe laiendatud stratotüüp on pärit Hullo puuraugust number 385 . Lade on saanud nime Vormsi saare järgi.

Lademe vanus on 450,8...449,8 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastab sellele Põhja- ja Loode-Eestis Kõrgessaare kihistu, milles on eristatud Hullo, Paope ja Saxby kihistikud. Kesk-Eestis vastab sellele Tudulinna kihistu, Lõuna-Eestis aga Fjäcka kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Skrunda kihistut ja Meilūnai kihistut, samuti ka Dobilinė, Revuona ja Kaimynai kihistikke. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Fjäcka kihistu kiltkivi.

Lademe paksus Eestis on 0,3–22 m. Lademe alumine piir on selgesti eristatav, seal kasvab fossiilide arvukus hüppeliselt.

Lademe avamusala ulatub Põhja-Hiiumaalt Lohusuusse, läbides Vormsi, Lääne-Nigula, Kohila, Tapa ja Viru-Jaagupi. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Kõrgessaares, Aulepas ja Kohilas.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat ja peitkristalset lubjakivi. Lademe lõunaosas asendab selle musta värvi kiltkivi.


Pirgu lade

Pirgu lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Pirgu lademe all lamab Vormsi lade ja temal lasub Porkuni lade. Koos Porkuni lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Atla alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944. Lademe holostratotüüp asub Pirgu jõe kaldaastangul, selle alumise piiri stratotüüpne läbilõige aga Paluküla paemurrus. Pirgu jõe järgi on lade ka nime saanud.

Lademe vanus on 445,6...449,8 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Adila, Kabala ja Moe kihistud. Kesk- ja Lõuna-Eestis aga vastavad sellele Halliku kihistu, Tootsi kihistu, Jonstorpi kihistu ja Jelgava kihistu. Eraldi stratigraafilise üksuse moodustavad veel Äiamaa kihistu ja Oostriku kihistik. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Ludza kihistut, Paroveja kihistut, Svedasai kihistut, Taučionysi kihistut, Kuiļi kihistut, Baltinava kihistut, lisaks veel Salose, Rageliai, Smilgiai, Gulbinai ja Geidžiūnai kihistikke ning Biržai kihistut ja selle Likėnai ning Raubonysi kihistikke. Paroveja ja Kuiļi kihistuid on eristatud ka ühes puuraugus Valgas. Lisaks esineb Leedu idaosas veel Ukmerge kihistu, mida tavapäraselt Pirgu lademe hulka ei arvata, kuid mis paikneb Svedasai ja Taučionysi kihistute vahel. Leedu idaosas ja Valgevene aladel eristatakse Druja kihistut, Nemunase madalikul esineb aga Vėluva kihistu. Taolist mitmekesisust põhjustavad suured raskused lademesse kuuluvate kivimikihtide omavahelisse vastavusse viimisel. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Boda kihistu lubjakivi ja Jonstorpi kihistu.

Lademe paksus Eestis on 15–65 m. Lademe litostratigraafia keerukus ja suured erinevused selle paksuses (kohati on muutused väga järsud) näitavad, et selle kujunemise ajal toimusid intensiivsed tektoonilised protsessid, mis tõid kaasa merevee taseme kiire kõikumise, mudasetete kuhjumise ja kohati ka intensiivse hilisema kulutuse.

Lademe avamusala ulatub Hiiumaalt Peipsi looderannikul, selle piiresse jäävad muu hulgas Vormsi lõunaosa, Haapsalu, Turba, Pirgu, Ambla, Viru-Jaagupi ja Avinurme. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Palukülas, Pirgus ja Moel.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Avamusalast lõuna pool sisaldvad sealsed kivimid kohati palju glaukoniiti, sealne lubjakivi on kas punane või lapiline. Läti aladel sisaldavad Pirgu lademe lubjakivid Läänemere all ka kohati naftat. Poola aladel esindab Pirgu ladet Prabuty mergel.


Porkuni lade

Porkuni lade on ülemordoviitsiumi ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Porkuni lademe all lamab Pirgu lade ja temal lasub Juuru lade. Koos Pirgu lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Atla alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Hirnanti lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Hirnantia jäätumine.

Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1881. Lademe stratotüüp asub Porkuni paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Kamariku puuraugust. Algselt peeti Porkuni ladet siluri lademeks.

Lademe vanus on 445,6...443,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Ärina kihistu, milles on eristatud Kamariku, Siuge, Tõrevere ja Vohilaiu kihistikud, Kesk- ja Lõuna-Eestis aga Kuldiga kihistu, milles on eristatud Bernāti ja Ēdole kihistikud, ning Salduse kihistu, milles on eristatud Brocēni ja Piltene kihistikud. Eraldi stratigraafilise üksuse moodustab veel Röa kihistik. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Glisstjärni kihistu. Glisstjärni kivimeid ja Salduse kihistut eristatakse ka Östergötlandis. Leedu eristatakse lademes Krekenava kihistut ja Vaineikiai kihistut.

Lademe paksus Eestis on 1–10 m. Põhja-Eestis on esindatud vaid selle lademe ülemised kihid, kuna jäätumisest tingitud merepinna alanemise tõttu jäi see piirkond merepinnast kõrgemale. Tolle perioodi settekivimeid on samal põhjusel säilinud väga vähestes paikades.

Lademe avamusala algab Kesk-Hiiumaalt ja lõppeb Mustvee lähistel, kulgedes läbi Taebla, Risti, Kuimetsa, Porkuni ja Paasvere. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Vohilaiul ja Porkunis.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Läti aladel sisaldavad Porkuni lademe lubjakivid riigi lääneosas ka kohati naftat.


Musone

Musone (ladina keeles Misco) on Kesk-Itaalias Marche maakonnas olev jõgi. Musone on 72 km pikk.

Musone saab alguse Macerata provintsis asuva Mazzolare mäe nõlvalt Matelicast idas ja Monte San Vicinost lõunas 975 meetri kõrguselt merepinnast. Jõgi voolab alguses kirdesse ja ületab Ancona provintsi piiri. Seejärel voolab ta kagusse, möödub Osimost lõuna poolt ja pöördub Loreto lähedal uuesti kirdesse. Jõgi suubub Aadria merre Numana ja Porto Recanati vahel, Numanast lõunas.


Juuru lade

Juuru lade on siluri ladestu Llandovery ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade).

Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1858. Lademe stratotüübiks määras ta tänapäevaks hävinud paljandi Juurus, lademe neostratotüübiks on aga Juuru 335 puurauk. Juuru aleviku järgi on lade ka nime saanud. Üleilmses standardis vastab sellele Rhuddani lade. Juuru lademe all lamab Porkuni lade ja temal lasub Raikküla lade.

Lademe vanus on 445,6...441 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Stačiūnai kihistu, milles on eristatud Stūri kihistik ja Leedu keskosas ka Rovėja kihistikku; Õhne kihistu, milles on eristatud Rozēni, Rūja ja Puikule kihistikud; Tamsalu kihistu, milles on eristatud Karinu ja Tammiku kihistikud, ning Varbola kihistu, milles on eristatud Koigi kihistik. Õhne kihistu kõige alumisemad kihid ulatuvad lisaks silurile ka ordoviitsiumisse.

Leedu keskosas moodustab selle ja Raikküla lademe vahelise üksuse Apaščia kihistu. Ka ühendatakse Juuru ja Raikküla lademed Leedus ühiseks Juuru-Raikküla lademeks.

Lademe paksus Eestis on 20–65 m.

Lademe avamusala kulgeb Kesk-Hiiumaalt Peipsi lähedale. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.

Lade paljandub näiteks Hillestel ja Pullapääl.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Lõunapoolsetes piirkondades lisandub sellele ka mergel.


Raikküla lade

Raikküla lade on siluri ladestu Llandovery ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Raikküla lademe all lamab Juuru lade ja temal lasub Adavere lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1881. Lademe stratotüübiks on Raikküla H-138 puurauk, täiendavaks stratotüübiks aga Kuressaare (Kingissepa) G1 puurauk. Raikküla järgi on lade ka nime saanud. Üleilmses standardis vastab sellele Aeroni lade, alumises osas ka Rhuddani lade.

Lademe vanus on 436,7...441 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Pusku kihid, Nurmekunna kihistu, milles on eristatud Imavere, Järva-Jaani, Jõgeva, Mõhküla ja Vändra kihid; Saarde kihistu, milles on eristatud Ikla, Kolka, Lemme, Staicele, Heinaste ja Slītere kihistikud; Remte kihistu, Raikküla kihistu, Hilliste kihistu ja Dobele kihistu.

Leedu keskosas moodustab selle ja Juuru lademe vahelise üksuse Apaščia kihistu. Ka ühendatakse Juuru ja Raikküla lademed Leedus ühiseks Juuru-Raikküla lademeks.

Lademe paksus Eestis varieerub, näiteks on see 30–70 m Kesk-Eestis, aga 177 m Ikla puuraugus.

Lademe avamusala algab Lõuna-Hiiumaalt ja kulgeb läbi Ridala poolsaare keskosa Paideni, sealt ida suunas edasi Palamuse ja Võhma kanti. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.

Lade paljandub näiteks Puskul, Orgital ja Kalanal.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, Lisaks on lademes veel palju merglit, lademe idaosas on kivimid dolomiidistunud.


Jaani lade

Jaani lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Jaani lademe all lamab Adavere lade ja temal lasub Jaagarahu lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1930. Lademe stratotüübiks valis ta Jaani rannas paljanduvad kivimikihid. Hiljem leiti, et see stratotüüp on ebarahuldav ja uueks stratotüübiks on Paramaja pank. Lademele on nime andnud Saaremaa Jaani kirik. Üleilmses standardis vastab sellele ülemises osas Sheinwoodi lade, alumises osas aga Telychi lade.

Lademe varasem nimetus oli Jaani mergel.

Lademe vanus on 427...428,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Jaani kihistu, milles on eristatud Mustjala, Ninase ja Paramaja kihistikud, ning Anelema kihistu. Samuti kuuluvad sellesse Rīga kihistu Tõlla kihid.

Leedu idaosas eristatakse selles Jočionysi kihistut ja Paprieniai kihistut. Leedu lääneosas eristatakse selles Ragainė kihistut, seal ja maa keskosas ühendatakse Jaani ja Jaagarahu lademed Leedus ühiseks Jaani-Jaagarahu lademeks.

Lademe paksus Eestis on 30–70 m.

Lademe avamusalad on saartel Saaremaa ja Muhu põhjaosas ning Eesti mandriosas läänerannikult Vändrani. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ja Kagu-Eestis. Lademe piiride täpsem määratlemine on sageli raskendatud, kuna selle piir Adavere lademega asub tihti ühesuguse mergli massis, piiri Jaagarahu lademega liigestavad aga biohermid.

Lade paljandub näiteks Undva pangal, Ninase pangal ja Jädiveres..

Lademe kivimkoosseisus on palju merglit ja lubjakivi.


Jaagarahu lade

Jaagarahu lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Jaagarahu lademe all lamab Jaani lade ja temal lasub Eestis Rootsiküla lade, Leedu aladel aga Gėluva lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1946. Enne seda kasutas ta lademe kivimite kohta nimetust Muhu-Kurevere lade. Lademe stratotüüp asub Jaagarahu murdudes ja Jaagarahu puuraugus, täiendav stratotüüp on pärit Kuressaare (Kingissepa) G1 puuraugust. Lade on saanud nime Jaagarahu sadama järgi. Üleilmses standardis vastab sellele alumises osas Sheinwoodi lade, ülemises osas aga Homeri lade.

Lademe vanus on 427...424,6 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Muhu kihistu, milles on eristatud Kesselaiu, Maasi ja Tagavere kihid, Jaagarahu kihistu, milles on eristatud Pangamäe ja Vilsandi kihid, ning Sõrve kihistu. Samuti kuuluvad sellesse Rīga kihistu Jugla kihid. Ka loevad osad autorid sellesse kuuluvaks Jamaja kihistut ja Riksu kihistut.

Leedu idaosas eristatakse selles Jočionysi kihistut ja Paprieniai kihistut, millel lasuvad Birštonase kihistu ja Verknė kihistu. Leedu lääneosas eristatakse selles Ragainė kihistut, seal ja maa keskosas ühendatakse Jaani ja Jaagarahu lademed Leedus ühiseks Jaani-Jaagarahu lademeks.

Lademe paksus Eestis on 32 kuni 139 m.

Lademe avamusala on vöönd Põhja-Saaremaalt läbi Muhu Varbla lähisteni. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.

Lade paljandub näiteks Üügu pangal, Vilsandil, Vaika saartel ja Kesselaiul.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Sõrve poolsaarel on sügavamates kihtides ka merglit.


Rootsiküla lade

Rootsiküla lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Rootsiküla lademe all lamab Jaagarahu lade ja temal lasub Paadla lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1925. Toona nimetas ta seda Saaremaa lademe Rootsiküla-Kaarma alamlademeks. Lihtsama nimetuse ja lademe staatuse sai Rootsiküla lade aastal 1933. Lademe stratotüüp asub Viita paemurrus, täiendatud stratotüüp on pärit Kipi puuraugust, neostratotüüp asub aga Vesiku jõe kaldal. Üleilmses standardis vastab sellele Homeri lade. Leedu aladel eristatakse selle analoogina Géluva ladet. Lade on nime saanud Rootsiküla järgi.

Lademe vanus on 427...422,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rootsiküla kihistu, milles on eristatud Kuusnõmme, Soeginina, Vesiku ja Viita kihid, ning Sakla kihistu.

Lademe paksus Eestis on nt 20–40 m.

Lademe avamusalad on Saaremaal Atlast Kübassaareni ja Mandri-Eestis Tõstamaa juurest Selisteni. Sealt edasi ida suunas lademe kivimeid ei esine.

Lade paljandub näiteks Soeginina ja Anikaitse pangal.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi.


Paadla lade

Paadla lade on siluri ladestu Ludlowi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Paadla lademe all lamab Rootsiküla lade ja temal lasub Kuressaare lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1925. Lademe stratotüübiks on Paadla murdu tehtud Paadla puurauk, neostratotüübiks aga Kuressaare (Kingissepa) G1 puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Gorsti lade, ülemises otsas ka Ludfordi lade. Lade on nime saanud endise Paadla küla järgi.

Lademe vanus on 419,4...422,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Engure kihistu, Torgu kihistu, Kihnu kihistu, Paadla kihistu, milles on eristatud Sauvere ja Uduvere kihid, samuti kuuluvad sellesse Himmiste kihid.

Lademe avamusalad on Saaremaa lõunaosas, Liivi lahe saartel ja Mandri-Eestis Varbla ja Tõstamaa piirkonnas. Lademe kivimid esinevad veel Kihnu ja Ruhnu all, sealt ida suunas neid ei esine.

Lade paljandub näiteks Kaali kraatrivallil, Roopa ja Katri pangal ning Kogulas.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Läti aladel on lade paksem, seal on tema paksus 30-70 meetrit. Seal moodustab lademe põhiosa mergel, kuigi see sisaldab ka lubjakivi. Ventspilsi kihistu sisaldab ka domeriiti.´


Kuressaare lade

Kuressaare lade on siluri ladestu Ludlowi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Kuressaare lademe all lamab Paadla lade ja temal lasub Kaugatuma lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Einar Klaamann aastal 1970. Lademe stratotüübiks on Kuressaare G1 puurauk. Kuressaare lade on nime saanud Kuressaare linna järgi. Üleilmses standardis vastab sellele Ludfordi lade.

Lademe vanus on 419,4...418,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kuressaare kihistu, milles on eristatud Kudjape ja Tahula kihid, ning Ventspilsi kihistu.

Lademe avamusala on Lõuna-Saaremaal. Lademe kivimid esinevad veel Kihnu ja Ruhnu all, sealt ida suunas neid ei esine.

Lade paljandub näiteks Kudjapel ja Tahulas.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Eestis ongi lade esindatud vaid lubjakiviga, mujal lasub lubjakivi all veel mergli kiht.


Ohessaare lade

Ohessaare lade (ka Ohesaare lade) on siluri ladestu Přidoli ajastikku kuuluv lade.

Seda hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker 1925. aastal.

Lademe stratotüübiks on Ohessaare pank. Lademe koosseisus eristatakse Tārgale kihistut ja Ohesaare kihistut. Lade on nime saanud Ohessaare küla järgi. Lademe vanus on 417...416 miljonit aastat. Üleilmses standardis vastab sellele Přidoli ajastiku hilisem periood.

Lade esineb Eestis Sõrve poolsaare lõunaosas ja Ruhnul. Avamusala Sõrve poolsaarel on ka lademe ainus avamus maailmas. Eestis esindab ladet vaid Ohesaare kihistu, milles eristatakse Kaavi kihistikku. Läti loodealadel eristatakse selles veel Tārgale kihistut, milles omakorda eristuvad Lūžni, Gārzde ja Venzava kihid. Lade lamab Kaugatuma lademel.

Lade paljandub Ohessaare ja Loode pangal.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, Lätis leidub sellele lisaks merglit, savikat dolomiiti ja domeriiti.


Tilžė lade

Tilžė lade on alamdevoni ladestiku regionaalne lade.

Seda hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1955. Lademe stratotüübiks on Stoniškiai 1. puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Lochkovi lade, litostratigraafiliselt vastab sellele aga Tilžė kihistu. Lade lasub Ohessaare lademel ja see lamab Ķemeri lademe all. Lademe vanus on 408–416 miljonit aastat. Lade on nime saanud Sovetski leedukeelse nime Tilžė järgi.

Lademe paksus Eestis on 2,1–17,7 m.

Eestis esineb ladet Kagu-Eestis.

Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi.. Liivakivis on hallika savi ja kollakashalli dolomiidi vahekihid.


Gyula Kakas

Gyula Kakas (1876 – 25. veebruar 1928 Budapest) oli ungari sportvõimleja.

Ta osales 1896., 1900. ja 1906. aasta olümpiamängudel.


Bernard Pask

Bernard Pask (20. september 1936 Winchester – 27. jaanuar 1985 Romsey) oli inglise profijalgpallur.

Tiimidebüüdi tegi ta 1960. aastal Southampton FC ridades.


Rēzekne lade

Rēzekne lade on alamdevoni ladestiku regionaalne lade. Rēzekne lademe all lamab Ķemeri lade ja temal lasub Pärnu lade. Lademe vanus on 391...400 miljonit aastat.

Ladet hakkas esimesena eristama L. Lyarskaya aastal 1974. Lademe stratotüübiks on Aknīste puurauk, neostratotüübiks aga Ludza 15. puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Emsi lade, litostratigraafiliselt vastavad sellele Edela-Eestis Lemsi kihistik, Kagu-Eestis eristatakse selles aga Rēzekne ja Mehikoorma kihistikke.

Lademe paksus Eestis on 0,7–51 m.

Ladet esineb Lõuna-Eestis ja Läti idaosas.

Eestis lade kusagil ei paljandu. Lätis paljandub see väikesel alal Ida-Lätis Viļaka ümbruskonnas.

Lademe kivimkoosseisus on Eesti aladel palju liivakivi. Läti aladel sisaldab liivakivi põhiliselt lademe alumine osa, ülemise osa moodustab valdavalt domeriit.


Tibor Zsíros

Tibor Zsíros (30. juuni 1930 – 13. veebruar 2013) oli ungari korvpallur.

Tibor Zsíros kuulus Ungari korvpallikoondise koosseisu 1948. aasta ja 1952. aasta suveolümpiamängudel. Aastal 1955 Budapestis toimunud Euroopa meistrivõistlustel võitis ta Ungari meeskonna koosseisus kuldmedali ja 1953. aastal Moskvas toimunud Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.


Pärnu lade

Pärnu lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Pärnu lademe all lamab Rēzekne lade ja temal lasub Narva lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1930. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Pärnu kihistu, milles eristatakse veel Tamme ja Tori kihistikke. Lademe vanus on 391...387,5 miljonit aastat.

Lademe paksus Eestis on 15–47 m. Lätis on lademe paksus 20-25 meetrit, Gulbene ümbruskonnas aga kuni 55 meetrit.

Lademe avamusala ja ühtlasi ka paljandumisala on Pärnu ja Navesti jõe org. Põhja-Euroopas see lade mujal kui Eestis ei paljandu. Selle paljandeist on üks tähelepanuväärsemaid Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad Eestis Pärnu-Võhma-Mustvee joonest lõunasse jäävatel aladel.

Lademe kivimkoosseisus on Eestis palju liivakivi. Lätis lisanduvad liivakivile veel aleuroliit ja savi, ka on sealsed liivakivid sageli tsementeerunud. Läti lõuna- ja idaosas lisanduvad neile dolomiit ja kips. Lademe liivakivis sisaldub naatriumirikast mineraalvett, mida ammutatakse nii Valmieras, Siguldas, Piltenes kui ka Mangaļis.

Lademe vana nimetus oli Tori lade.


Aruküla lade

Aruküla lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Aruküla lademe all lamab Narva lade ja temal lasub Burtnieki lade. Lademe vanus on 384...380,5 miljonit aastat.

Ladet hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on Kalmistu paljand Tartus. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Aruküla kihistu, milles eristatakse omakorda Viljandi, Kureküla ja Tarvastu kihistikke.

Lademe paksus Eestis on 66–97 m, Lätis aga 60-80 meetrit.

Lademe avamus kulgeb Eestis vööndina Ruhnust Peipsi läänerannikuni. Lade paljandub näiteks Kallaste ja Tamme pangal. Lätis avaneb see mõningate Vidzeme põhjaosa ürgorgude põhjas, samuti ka Kuramaa põhjaosas, kus see kohati ka paljandub.

Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, kohati esineb selles ka domeriiti ja savi. Lade on rikas fossiilide poolest.

Lademe vana nimetus oli Tartu lade.


Burtnieki lade

Burtnieki lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Lademes eristuvad Salaca alamlade ja Abava alamlade. Burtnieki lademe all lamab Aruküla lade ja temal lasub Gauja lade.

Lademe absoluutne vanus on 380,5–377 miljonit aastat. Seda hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on liivakivipaljand Salatsi jõe kaldal Burtnieki järvest 12 kilomeetrit loodes.

Rahvusvahelise kronostratigraafia järgi kuulub Burtnieki lade paleosoikumi aegkonna keskdevoni ajastiku Givet' lademesse.

Lademe paksus Eestis on 60–95 m,Läti aladel on see 40-60 m paks.

Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Iklast Mehikoorma–Karisilla jooneni. Vööndi laius on 25–30 km. Lätis avaneb lade Kuramaal Roja jõe ümbruskonnas, valdavalt aga Vidzeme põhjaosas, lasudes Eesti piirist Salacani, samuti ka Koiva ülemjooksul kuni Valmiera linnani.

Lade paljandub näiteks Ahja ja Võhandu jõe kallastel.

Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, lademe ülemises osas esineb Lätis ka savikat aleuroliiti.


Aino Tamm

Aino Tamm (sünninimi Anu; 23. detsember 1864 Kuressaare küla, Tarvastu vald, Viljandimaa, Liivimaa – 7. detsember 1945 Tallinn) oli eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog.

Seitsmeaastaselt läks vallakooli, hiljem Tarvastu kihelkonnakooli. Peale kihelkonnakooli lõpetamist tuli tal kodutalus vanema peretütrena teha rasket talutööd, lisaks tuli ka enda veimevaka tarvis kududa, kedrata, õmmelda ja tikkida. Tal oli suur anne käsitööks, ta õpetas ja andis nõu ka teistele. Kui tema käsitöid nägi Lilli Suburg, soovitas ta neid näitusele panna.

Aastal 1886 asus ta õppima Viljandisse Lilli Suburgi erakooli. Seal õppis ta ka laulmist. Aastatel 1886–1897 õppis ta (Miina Härma tiivustusel) Peterburis laulmist.

Täiendas end Berliinis, Milanos ja Pariisis. Kontserdilauljana (alustas 1891) tõi kontserdilavale eesti rahvalaulu ja tutvustas seda rohkeil välisesinemistel. Oli 1923–1935 Tallinna Konservatooriumi lauluõppejõud, hiljem eraõpetaja.

Langes 7. detsembril 1945 röövmõrva ohvriks. 81-aastase Aino Tamme tapsid röövimise eesmärgil tema korteris peene nööriga kägistades "Punase Tähe" tööline, ENSV SARKi tuletõrjevalitsuse inspektor, üks Eesti korpusest demobiliseeritu ning veel keegi neljas mees.


Udriku raudteejaam

Udriku raudteejaam oli raudteejaam Lääne-Virumaal Kadrina vallas Mäol, Tallinna–Narva raudteel.

Udriku naaberjaam Tallinna suunal oli Tapa ja Narva suunal Kadrina raudteejaam.

Raudteejaam rajati 1980. aastate esimesel poolel varasemate Udrikul asunud Udriku peatuse ja jaama kohal asunud Neeruti raudteepeatuse asemele. Udriku peatus oli sealjuures kaardile kantud juba 1938. aastal.

Udriku oli Tapa eeljaam, tagamaks raudtee suuremat läbilaskevõimet ja mahutamaks rongikoosseise Tapa jaama täisolekul. Udriku jaamas oli Balti raudtee ainulaadse projekti näol kavas teostada peatumata rongide vahetusi, mille tarbeks rajati ligi kahe kilomeetri pikkune kõrvaltee, tsentralisatsiooni post ja signaalid. Tegelikult ei hakanud uus raudteejaam terviklikult kunagi tööle ja suleti 1988. aasta juulis. Pikalt meenutasid endise jaama asukohta sissesõidufoorid, mis töötasid läbisõidufoorina.

Raudteejaama silikaattellistest ET-post on mahajäetult säilinud tänaseni raudtee 190,75. kilomeetril.


Terence McKenna

Terence Kemp McKenna (16. november 1946 Paonia, Colorado – 3. aprill 2000 San Rafael, California) oli ameerika etnobotaanik, filosoof, psühhonaut, lektor, kirjanik ja müstik, kes kõneles ja kirjutas paljudel teemadel, näiteks inimese teadvus, keel, psühhedeelikumid, taimsed enteogeenid, tsivilisatsioonide areng, universumi päritolu ja lõpp, alkeemia ja maavälised olendid.

Teda on nimetatud 1990ndate Timothy Learyks, üheks juhtivaks autoriteediks šamanismi ontoloogiliste aluste alal, ja reivikultuuri intellektuaalseks hääleks.

Ta esitas ka aja loomuse käsituse (uudsusteooria), mis põhineb fraktalimustritel, mille ta enda sõnul avastas "Yijingist" ning ennustas nende põhjal aja lõppu 2012. aastal. Tema esitatud uudsusteooriat ja selle seost maiade kalendriga peetakse üheks 2012. aasta maailmalõpuennustuste allikaks. Sõltumatud hindajad on nimetanud uudsusteooriat pseudoteaduseks.


Faddei Bulgarin

Faddei Venediktovitš Bulgarin (vene keeles Фаддей Венедиктович Булгарин; poola keeles Jan Tadeusz Krzysztof Bułharyn või Faddiej Wenediktowicz Bułharyn; valgevene keeles Фадзей Булгарын, Fadziej Bułharyn; 24. juuni (ukj 5. juuli) 1789, Pyrašava küla Minski vojevoodkonnas, Rzeczpospolita – 1. september (ukj 13. september) 1859, Karlova mõis, Tartu kreis, Liivimaa kubermang) oli poola päritolu Venemaa kirjanik, ajakirjanik, kriitik, kirjastaja, Napoleoni armee kapten, Auleegioni ordeni kavaler, Venemaa tegelik riiginõunik, paljude epigrammide "kangelane", riikliku julgeolekuorgani Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku Kantselei Kolmanda Osakonna palgaline agent ja Karlova mõisa omanik Tartu lähistel.

Bulgarin oli vene kelmiromaani ja ulmekirjanduse rajaja, kirjutas ohtralt följetone ja olukirjeldusi ning avaldas Venemaa esimese teatrialmanahhi. Juba tema eluajal tõlgiti ta romaane prantsuse, saksa, tšehhi, poola ja rootsi keelde.


Hain

Kohanimi Haini vald, vald Greizi kreisis Saksamaal Hain, koht Oybini vallas Saksamaal Haini jõgi, jõgi Belgias

Hain (perekonnanimi) Jüri Hain (sündinud 1941), Eesti kunstiajaloolane Ludwig Hain (1781–1836) , Saksa bibliograaf Mathias Hain (sündinud 1972), Saksa jalgpallur Peter Hain (sündinud 1950), Briti poliitik

Hain (eesnimi) Hain Helde (sündinud 1972), Eesti aerutaja Hain Rebas (sündinud 1943), Eesti ajaloolane Hain Hõlpus (sündinud 1972), Eesti pianist


Chienti

Chienti (ladinakeelsed nimed Flusor, Cluentus, Clentis) on jõgi Itaalias Marche maakonnas Macerata ja Fermo provintsis.

Chienti läte on Umbria-Marche Apenniinides Macerata provintsis Serravalle di Chientis. Jõe peaharu, Chienti di Gelagna, saab alguse Macchia ja Civitella mägede vahelt, 860 meetri kõrgusel merepinnast. Muccias, Maddalena juures, liitub jõega teine haru, Chienti di Pieve Torina (läte on Fema mäel Pieve Torinas). Suurimad lisajõed on Fiastrone, Fiastra ja Ete Morto.

Jõgi suubub Aadria merre Civitanova Marche juures.

Jõele on rajatud mitmeid hüdroelektrijaamu. Suurima veehoidla, Lago di Fiastra, mahutavus on 21 000 000 m³.


Narva lade

Narva lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Narva lademe all lamab Pärnu lade ja temal lasub Aruküla lade.

Ladet hakkas esimesena eristama D. Obrutšev aastal 1933. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, lademes eristatakse Kernavė, Leivu ja Vadja alamlademeid. Lademe vanus on 384...387,5 miljonit aastat.

Lademe paksus Eestis on 30–109 m. Läti aladel on lademe paksus 70–170 meetrit, põhjast lõuna suunas liikudes lademe paksus kasvab.

Lademe avamusala kulgeb vööndina Ruhnu saarel ja Mandri-Eestis Häädemeeste ja Mustvee joonel, üksikult esineb ladet Narva jõe keskjooksul. Lätis avaneb lade Kuramaa põhjaosas Slītere rahvuspargi aladel. Selle paljandeist on tähelepanuväärseim Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad kogu avamusalast lõunasse jääval alal.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolokivi, domeriiti ja aleuroliiti. Läti aladel moodustab lademe ülemise osa punane liivakivi, samuti sisaldab see Lätis kipsi.

Lademe vana nimetus oli Narvajõe lade.


Gauja lade

Gauja lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Gauja lademe all lamab Burtnieki lade ja temal lasub Amata lade.

Ladet hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1951. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Gauja kihistu, milles eristatakse veel Sietini ja Lode kihistikke. Lademe vanus on 377...373,5 miljonit aastat.

Lademe paksus Eestis on 78–80 m. Läti aladel on lademe paksus 59-119 meetrit.

Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Valga ja Karisilla joonel. Vööndi laius on 14–30 km. Lätis on Gauja lade kõige suurema pindalaga avamusalaga lademeks.

Lade paljandub näiteks Hinni kanjonis ja Piusa karjääris. Arvukamalt on selle lademe paljandeid Lätis, kus see paljandub Gauja rahvuspargis, aga ka Kuramaal Venta kallastel ja Abava ürgoru nõlvadel allpool Rendat, samuti ka Latgales Adamova ja Krāslava ümbruskonnas.

Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi. Lademe ülemises osas on ka aleuroliiti ja savi (see on kõige suurema kaoliniidi sisaldusega kivimikiht Eestis). Liivakivi koostises esinevad peale kvartsi veel ka ohtramalt ilmeniit, magnetiit, granaadid, apatiit, turmaliin ja tsirkoon.


Amata lade

Amata lade on Kesk-Devoni ladestiku regionaalne lade. Amata lademe all lamab Gauja lade ja temal lasub Pļaviņase lade.

Ladet hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1951. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Amata kihistu. Lademe vanus on 370...373,5 miljonit aastat.

Lademe paksus Eestis on 12–21 m, Läti aladel aga 20–30 meetrit.

Lademe avamusala kulgeb vööndina Mõnistest Petserini. Vööndi laius on 5–10 km.

Lade paljandub näiteks Piusa jõel. Piusa jõe ürgoru üks paljand Vana-Vastseliinas on võetud Amata lademe tüüpläbilõikeks, seal on lademe paksus Eesti aladele erandlikult 30 meetrit.. Lätis paljandub see Gauja vasakpoolsete lisajõgede Amata ja Rauna ürgorgudes, samuti ka Kuramaal Kuldīga ümbruskonnas ning Abava ürgorus Sabile ja Renda vahel. Amata ürgoru Ainava kallas on lademe stratotüübiks.

Lademe kivimkoosseisus on palju kilta, ent paljandites domineerib liivakivi. Lademe alumised kivimid on Devoni kivimitele ebatüüpilise kaldega, laskudes põhja pool sügavamale.


Raudteeveerem

Raudteeveerem on raudteel kasutatavate liiklusvahendite kogum.

Raudtee liiklusvahenditeks on tavaliselt vedurid, mootorvagunid, reisivagunid ja kaubavagunid. Raudteeveoks kasutatakse jõuallikaga veeremit – vedureid (auru-, diisel- ja elektrivedurid), elektrironge ja diiselronge ning jõuallikata veeremit – vaguneid (reisi- ja kaubavagunid). Eriveeremi alla kuuluvad dresiinid, lumesahad, lumekoristus- ja teeremondimasinad, raudteekraanad jms.

Vedu võib toimuda üksikute vagunite või nendest koostatud rongidega.


Ospo

Ospo (sloveeni keeles Osapska reka), ka "rio Ospo", on jõgi Sloveenias ja Itaalias.

Ospo läte on Sloveenias Koperi omavalitsusüksuse territooriumil asuva Ospi asula juures. Allikas voolab välja kaljuseinas asuvast "Ospi koopast" (Izvirna Jama Grad või Osapska jama), umbes 5 kilomeetri kaugusel Itaalia piirist. Jõgi siseneb Itaaliasse Friuli-Venezia Giulia maakonnas Trieste provintsis San Dorligo della Valle juures. Ospo suubub Aadria merre läbi Muggia oru.

Jõgi tähistab Istria põhjapoolset geograafilist piiri.

Aastatel 1420–1797 tähistas lühike jõelõik Veneetsia ja Habsburgide valduste vahelist piiri.


Lugedes looduse raamatut

"Lugedes looduse raamatut" oli Eesti Televisiooni looduseteemaline saatesari aastatel 1965–1986.

Saatesarja esimene osa oli eetris 16. märtsil 1965.

Saadet juhtis peamiselt Tiit Randla, sagedamini esinesid Einar Klaamann, Fred Jüssi, Anto Raukas, Liidia Stepanova ja Enn Kreem.


Rulasõit

Rulasõit (ka rulaga sõitmine, rulatamine) on spordiala ja harrastus, kus liikumiseks ja trikkide tegemiseks kasutatakse rula.


Tenna

Tenna (ladinakeelne nimi Tinna) on jõgi Itaalias Marche maakonnas Fermo ja Macerata provintsis.

Jõe läte on Montefortinos Kesk-Apenniinides asuvate Sibillini mägede kõrguselt kolmanda tipu, Priora mäe nõlval, 1178 meetri kõrgusel merepinnast.

Tenna suubub Aadria merre Porto Sant'Elpidio kagupiiril.


2013. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused

2013. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused toimusid 10.–17. märtsini 2013 Kanadas Ontario provintsis Londonis.

Eestit esindas naiste üksiksõidus Jelena Glebova, meeste üksiksõidus Viktor Romanenkov ning jäätantsus Irina Štork ja Taavi Rand.

Valitseva maailmameistrina läksid võistlema Patrick Chan meesüksiksõidus, Carolina Kostner naisüksiksõidus, Olena Savtšenko ja Robin Szolkowy paarissõidus ning Tessa Virtue ja Scott Moir jäätantsus. Maailmameistriks suutis uuesti tulla Patrick Chan. Itaallanna Carolina Kostner võitis naiste üksiksõidus hõbemedali ja maailmameistriks tuli Kim Yu-Na. Paarissõidus sai Saksamaa paar Olena Savtšenko ja Robin Szolkowy samuti hõbemedali, maailmameistriks tuli Venemaa paar Tatjana Volosožar ja Maksim Trankov. Jäätantsus tulid maailmameistriks Meryl Davis ja Charlie White. Eelmise aasta maailmameistrid Tessa Virtue ja Scott Moir võitsid seekord hõbemedalid.

Eesti sportlastest sai Jelena Glebova 16. koha ja Viktor Romanenkov 22. koha. Mõlemad tagasid Eestile olümpiapääsmed Sotši olümpiamängudele. Jäätantsijad Irina Štork ja Taavi Rand said lühikava eest 45,29 punkti ja vabakava esitama ei pääsenud. Nad jäid 25. kohale.


Tallinna Ülikooli Meeskoor

Tallinna Ülikooli Meeskoor on Tallinna Ülikooli juures tegutsev meeskoor.

Tallinna Ülikooli Meeskoori asutajateks on Eesti koorimaastikul tuntud dirigendid Jüri Rent ja Indrek Vijard. Koor on tegutsenud aastast 1999, mil Eesti Meestelaulu Seltsi initsiatiivil kutsuti ellu Tallinna Noorte Meeskoor. Dirigendid, kes soovisid Eesti meeskoori maastikul teha suuri muutusi, käisid läbi Tallinna gümnaasiume, et leida noori laulumehi keda liita ning innustada osalema Eesti meestelaulu liikumises. Initsiatiivi tulemusena saadi üle vabariigi kokku kümneid koore, kellest tänaseks küll alles veel vaid kaks. Toona sai kollektiivi nimeks Tallinna Noorte Meeste Koor ning aasta hiljem jätkati Tallinna Pedagoogikaülikooli meeskoorina. 2005. aastast, ülikooli nime vahetuse tulemusena, kannab ka koor Tallinna Ülikooli Meeskoori nime.

TLÜ meeskoori muusikaalaste tegevuste hulka kuuluvad ülesastumised ülikooli aktustel ja tähtsündmustel, konkursid ja kontsertreisid nii Eestis kui ka välismaal ning kontserdid koostöös erinevate muusikutega ning palju muud põnevat. Meeskoor on jaganud lava Kaire Vilgatsi, Marvi Vallaste, Tõnis Mägi, Tanel Padari, Eda-Ines Etti, Lenna, Reketi ja paljude teistega. Esinemispaikadeks on olnud väikestest puukirikutest ja koolihoovidest kuni suurte katedraalide ja kontserdisaalideni välja. Läbi aastate on koor võitnud nii kuldmedaleid Soomest ja Tšehhist kui ka eripreemiaid, näiteks kõige meelelahutuslikuma etteaste eripreemia.

Tallinna Ülikooli Meeskoor panustab heategevusse nii laululiselt, rahaliselt kui ka füüsiliselt. Esindame Tallinna Ülikooli kõikidel Eesti Üldlaulupidudel, Koolinoorte Laulupidudel ning üliõpilaste laulupeol "Gaudeamus". Koori eestvedamisel toimub klubiline tegevus. Korraldame spordiüritusi, saunaõhtuid, jõulupidusid ja suvepäevi nii koorisiseselt kui ka koos teiste sõbralike kollektiividega. Mahti jätkub ka ühisteks spordiharrastusteks (nt piljard, bowling, male, jalg-, võrk- ja korvpall või kasvõi tantsutrenn).


Maailma Capoeira Föderatsioon

Maailma Capoeira Föderatsioon (WCF) on registreeritud 4. novembril 2011 Eesti Vabariigis (registreerimisnumber: 8033439). Capoeira on Brasiiliast pärit tantsuline võitluskunst. Ajaloo vältel see on esimene rahvusvaheline capoeira organisatsioon, mis on registreeritud Euroopa Liidus.

18. juunil 2011 toimus Bakuus Kolmas Rahvusvaheline Capoeira Foorum, milles osalesid organisatsioonid kaheksalt maalt. Pärast pikki läbirääkimisi ja diskussioone tulid foorumi osalejad järeldusele, et uue capoeira maailma loomine kujunenud olukorras on heaks eelduseks ühendada kõiki capoeira gruppe. Foorumis võeti otsus vastu WCF loomiseks.

Tänapäeval WCF on üks võimsamatest maailma capoeira organisatsioonidest. Ta hõlmab erinevate rahvusvaheliste gruppide rahvuslikke föderatsioone nagu "Capoeira Brazil", "MUZENZA", "AXE Capoeira","Capoeira Berimba" jm. Föderatsiooni ülesanded seisnevad selles, et edendada capoeirat kui maailma sporti, luua sõbralikke suhteid riiklike föderatsioonide ja koolide vahel, ühendades neid. Samuti üheks WCF prioriteediks on capoeira liitmine olümpiaalade hulka. Maailma Capoeira Föderatsioon tunnustab capoeirat kui Brasiilia kultuuri pärand ning peab selle ajaloolisi juuri lugu. Kuid samas WCF peab prioriteediks capoeira arendamist kui spordiala.

Maailma Capoeira Föderatsioon korraldab meistrivõistlusi erineval ulatusel, samuti seminare ja maailma võistlusi, millest saavad osa võtta kõik capoeira rühmad, seal hulgas ka need, kes ei ole Föderatsiooni liikmed. 31. maist 1. juunini 2013 korraldas WCF maailma capoeira võistlused, mis toimuvad Bakuus. See on esimene suurejooniline kõrge taseme sündmus capoeira arenemise ajaloos, mis hõlmab capoeira gruppe, koole ja organisatsioone erinevatest maailma nurkadest. Kutsutute seas on gruppe rohkem kui 80 maalt ja umbes 20 maailmataseme capoeira gruppi.


Lea Rand

Lea Rand (sündinud Lea Rohlin; 30. detsembril 1963 Tallinnas) on eesti endine iluuisutaja ja praegune treener.

Aastal 1981 lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli ja 1990 Leningradi Kehakultuuri Instituudi iluuisutamise eriala.

Aastail 1978–1982 võitis ta Eesti NSV meistrivõistlustel jäätantsus neli hõbemedalit.

Ta töötab 1981. aastast Tallinna iluuisutamiskoolis treenerina ning omab 7. kategooria kutsetaset. Ta juhendab peamiselt jäätantsijaid ning tema õpilased on teiste seas poeg Taavi Rand, Irina Štork ja Geido Kapp. Varem on treeninud ka poegasid Kristjan Randa ja Taavi Randa, Grethe Grünbergi, Aleksei Trohlevit jpt.


Heinrich Luht

Heinrich Johann Luht (7. mai 1865 Lustivere vald, Viljandimaa – 29. juuli 1943 Tartu) oli eesti proviisor, ärimees ja poliitik.

Ta oli nii esimene eestlasest miilitsaülem kui ka esimene eestlasest Tartu linnapea. Samuti oli ta üks Eesti Ajutise Valitsuse esindajatest Eesti esimese välislepingu sõlmimisel.


Koonga dolokivimaardla

Koonga dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Maardla pindala on 580 ha.

Tootsa kihi paksus on 9,8 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Jaagarahu lademest. Maardla katendi paksus on kuni 5 m.

Maardlat kaevandamiseks pole kasutatud.


Tartu koolid

Tartus on 2020. aasta jaanuari seisuga 31 üldhariduskooli, millest 22 on munitsipaalkoolid, 6 erakoolid ja 2 riigikoolid.


Leopold, Baieri prints

Leopold Maximilian Joseph Maria Arnulf, Baieri prints (9. veebruar 1846 München – 28. september 1930 München) oli Baieri sõjaväelane, kindralfeldmarssal (1905).

1905. aastast oli ta Baieri ja 1916. aastast Preisi kindralfeldmarssal, alates 29. augustist 1916 Saksa idavägede ülemjuhataja (Oberbefehlshaber Ost). Viimases ametis juhtis ta ka Saksa okupatsioonivägesid Eestis 1917–1918.


Anelema dolokivimaardla

Anelema dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas. Maardla pindala on 76 ha. Ürglooduse objektina on arvele võetud kui Anelema paekarjäär.

Tootsa kihi keskmine paksus on 7,2 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Jaani lademest. Maardla katendi paksus on kuni 2 m.

Maardlast on Eestis ka kaevandatud. Saadud dolokivist on valmistatud killustikku, seda on kasutatud klaasitööstuses.

Karjäär on Anelema kihistu stratotüübiks.


Hellamaa dolokivimaardla

Hellamaa dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Saare maakonnas Muhu vallas. Maardla pindala on 40 ha.

Tootsa kihi paksus on 6,3 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Jaagarahu lademest. Maardla katendi paksus on 1–2 m.

Hellamaa dolokivi saab kasutada klaasitootmise toorainena.


Kaarma dolokivimaardla

Kaarma dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Saare maakonnas Kaarma vallas. Maardla pindala on 107 ha.

Tootsa kihi paksus on üle 3 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi siluri ladestu Paadla lademest. Maardla katendi paksus on 3,5 m.

Kaarma dolokivi saab kasutada ehitus- ja viimistluskivina.


Kurevere dolokivimaardla

Kurevere dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Maardla pindala on 154 ha.

Tootsa kihi keskmine paksus on kuni 9,8 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi siluri ladestu Jaagarahu lademest. Maardla katendi paksus on keskmiselt 1,2 m. Tootus kiht sisaldab nii tehnoloogilist kui ka ehitusdolokivi.

Kureverest saadavat ehitusdolokivi saab kasutada killustiku valmistamiseks, tehnoloogilist dolokivi aga näiteks tulekindlate materjalide valmistamiseks.

Eestis on maardlast kaevandanud AS Nordkalk (nt aastal 2002).


Heinrich, Preisi prints

Albert Wilhelm Heinrich, Preisi prints (14. august 1862, Potsdam – 20. aprill 1929, Hemmelmark, Schleswig-Holstein) oli keiserliku Saksamaa sõjaväelane, Saksa mereväe suuradmiral ja keiser Wilhelm II vend.

Esimese maailmasõja alguses määrati ta Balti laevastiku juhiks. Ehkki talle eraldatud ressursid jäid Venemaa Balti laevastiku omadele alla, suutis ta Vene laevastikku kuni 1917. aasta revolutsioonini kaitsepositsioonidel hoida, vältides rünnakuid Saksamaa rannikule. Pärast sõja ja Saksa keisririigi lõppu lahkus Heinrich mereväest.

Keisri vennana oli ta üks (vähem populaarseist) Balti hertsogiriigi troonipretendentidest.


Orgita-Haimre dolokivimaardla

Orgita-Haimre dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maardla pindala on 604 ha.

Tootsa kihi paksus on kuni 10,6 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Raikküla lademest. Maardla katendi paksus on 1,4-4,5 m.

Maardlast saadavat dolokivi saab kasutada nt ehituskivina ja killustiku valmistamiseks.

Maardlast on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)


Aleksander Vardi

Aleksander Vardi (kuni 8. augustini 1940 Aleksander Bergman; 4. september 1901 – 18. juuni 1983) oli eesti impressionistlik maalikunstnik.

Aastatel 1919–1925 õppis Vardi Tartus Kunstiühingu Pallas kunstikoolis Konrad Mäe ning Ado Vabbe juures, 1925–1929 täiendas ta end Pariisis. Töötas mõned aastad Tartus vabakunstnikuna ning valiti 1932. aastal teater Endla dekoraatoriks. 1934. aastal valiti ta Kõrgema Kunstikooli Pallas õppejõuks. 1947. aastal anti Vardile professorikutse. Aastatel 1951–1956 oli Vardi kustutatud Eesti NSV Kunstnike Liidu liikmete hulgast. Teda on peetud Eesti väljapaistvaimaks ja stiilipuhtaimaks impressionistiks.


Aseri fosforiidimaardla

Aseri fosforiidimaardla on fosforiidimaardla, mis asub Ida-Viru maakonnas Toila, Viru-Nigula ja Lüganuse vallas. Maardla pindala on 12 206 ha.

Tootsa kihi paksus on keskmiselt 1,3 m ja geoloogiliselt pärineb see kiht Ordoviitsiumi ladestu Pakerordi lademest. Fosforiidiks on maardlas nn oobolusliivakivi. Maardla katendi paksus on 1–34 m, olles väiksem maardla põhjaosas ja paksem lõunaosas.

Maardla alale jääb mitu kaitseala, nt Ontika maastikukaitseala.

Maardlast pole Eestis kaevandatud


Rakvere fosforiidimaardla

Rakvere fosforiidimaardla on fosforiidimaardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Rakvere ja Vinni vallas. Peale fosforiidi on maardlas ka muid maavarasid (kompleksne maardla). Maardla pindala on 14 235 ha.

Tootsa kihi paksus on 3,1–7,6 m ja geoloogiliselt pärineb see kiht Ordoviitsiumi ladestu Pakerordi lademest. Fosforiidiks on maardlas nn oobolusliivakivi. Maardla katendi paksus on 42–210 m, olles väiksem maardla põhjaosas ja paksem lõunaosas.


Toolse fosforiidimaardla

Toolse fosforiidimaardla on fosforiidimaardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Rakvere, Haljala ja Viru-Nigula vallas.. Peale fosforiidi on maardlas ka teisi maavarasid (kompleksne maardla). Maardla pindala on 10 110 ha.

Tootsa kihi paksus on keskmiselt 2,8 m ja geoloogiliselt pärineb see kiht Ordoviitsiumi ladestu Pakerordi lademest. Fosforiidiks on maardlas nn oobolusliivakivi. Maardla katendi paksus on 5 – 55 m, olles väiksem maardla põhjaosas ja paksenedes lõuna suunas.


Rachel de Queiroz

Rachel de Queiroz (17. november 1910 Fortaleza, Ceará – 4. november 2003 Leblon, Rio de Janeiro) oli Brasiilia kirjanik ja ajakirjanik.

1977. aastal sai ta esimese naiskirjanikuna Academia Brasileira de Letras liikmeks.


Tsitre fosforiidimaardla

Tsitre fosforiidimaardla on fosforiidimaardla, mis asub Harju Viru maakonnas Kuusalu vallas. Maardla pindala on 1106 ha.

Tootsa kihi paksus on keskmiselt 1,7 m ja geoloogiliselt pärineb see kiht Ordoviitsiumi ladestu Pakerordi lademest. Fosforiidiks on maardlas nn oobolusliivakivi. Maardla katendi paksus on 7 – 32 m.

Eestis maardlast pole kaevandatud, ehkki hüdrogeoloogilised tingimused on kaevandamiseks soodsad.


Metauro

Metauro (ladinakeelsed nimed Metaurus ja Mataurus) on jõgi Itaalias Marche maakonnas. Oma kogupikkuse (121 km, sh jõe Meta nime kandev haru, ilma milleta oleks kogupikkus 110 km), keskmise vooluhulga (umbes 21 m³/s) ja valgala pindala (1325 km²) poolest on Metauro Marche maakonna tähtsaim jõgi.

Metauro saab alguse mitmetest Alpe della Luna, Monte Nerone (1526 m) ja Monte Catria (1702 m) vahel umbes 50 km ulatuses paiknevatest allikatest ja veekogudest. Peamisteks allikateks on Meta ja Auro mägiojad, mille nimedest on tuletatud jõe nimi Metauro.

Metauro suubub Aadria merre Fano linnast kagus.

Lisajõgedest on tähtsaim Candigliano, millest voolab Metaurosse aastas keskmiselt 13,6 m³/s, mis on enam kui 2/3 jõe kogu vooluhulgast.


Marco Reus

Marco Reus (sündinud 31. mail 1989 Dortmundis) on Saksamaa jalgpallur. Ta mängib Saksamaa klubis Dortmundi Borussia ründava poolkaitsjana. Saksamaa jalgpallikoondisse kuulub Reus 2011. aastast.

Aastatel 2009–2012 mängis Marco Reus Mönchengladbachi Borussias. Bundesliga hooajal 2011–2012 lõi ta 18 väravat ja andis 8 resultatiivset söötu, aidates klubil jõuda UEFA Meistrite Liiga eelringini.

Suvel 2012 asus Reus Dortmundi Borussiasse, mille jalgpalliakadeemias ta mängis aastatel 1996–2006.

Aastatel 2012 ja 2019 on ta valitud Saksamaa aasta jalgpalluriks.


Maardu graniidimaardla

Maardu graniidimaardla on kristalliinse ehituskivi maardla, mis asub Harju Viru maakonnas Jõelähtme vallas. Maardla pindala on 1916 ha.

Tootsa kihi paksus on 155 m ja geoloogiliselt pärineb see graniidikiht Aguaegkonnast. Maardla katendi paksus kuni 160 m.

Maardla graniiti saab kasutada nt ehituskiviks ja killustiku valmistamiseks.

Eestis maardlast pole kaevandatud.


Enel

Enel S.p.A. (akronüüm sõnadest Ente Nazionale per l'Energia Elettrica) on Itaalia energeetikaettevõte.

Enel toodab, jaotab ja müüb elektrienergiat ning gaasi Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Ladina-Ameerikas.


Tallinna-Saku liivamaardla

Tallinna-Saku liivamaardla on liivamaardla, mis asub Harju maakonnas Saku vallas. Maardla pindala on 1039 ha.

Tootsa kihi paksus on 2,6 – 19,8 m ja geoloogiliselt on see Kvaternaari ajastu liiv. Maardla katendi paksus on kuni 0,8 m.

Maardla liiva saab kasutada ehitusmaterjalina.

Maardlast on Eestis liiva ka kaevandatud (nt 2002)


Kaku liivamaardla

Kaku liivamaardla on liivamaardla, mis asub Võru maakonnas Võru vallas. Maardla pindala on 17 ha.

Tootsa kihi paksus on kuni 15,6 m ja geoloogiliselt on see Devoni ladestu Amata lademe pude liivakivi. Maardla katendi paksus on kuni 0,5 m.

Maardla liiva saab kasutada nt värvilise klaasi valmistamiseks.

Maardlast on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)


Pannjärve liivamaardla

Pannijärve liivamaardla on liivamaardla, mis asub Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Maardla pindala on 209 ha.

Tootsa kihi paksus on 25 m ja geoloogiliselt on see kvaternaari ajastu suure kvartsisisaldusega liiv. Maardla katendi paksus on kuni 0,5 m.

Maardla liiva saab kasutada ehitusmaterjalina.


Karinu lubjakivimaardla

Karinu lubjakivimaardla on lubjakivimaardla, mis asub Järva maakonnas Järva vallas. Maardla pindala on 130 ha.

Tootsa kihi paksus on keskmiselt 3 – 4,4 m ja geoloogiliselt on see Siluri ladestu Juuru lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on kuni 6 m.

Maardla lubjakivi saab kasutada nt lubja ja killustiku valmistamiseks.

Maardlast on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)


Enel (eesnimi)

Enel on eesti naisenimi.

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Enel 120 naisel. Enel oli levikult 698. naisenimi.


Kunda lubjakivimaardla

Kunda lubjakivimaardla on lubjakivimaardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Maardla pindala on 2382 ha.

Tootsa kihi paksus on keskmiselt 9,5 m, millest 3,0 m on ehitus- ja 6,5 m tsemendilubjakivi. Geoloogiliselt on see tootus kiht Ordoviitsiumi ladestu Kunda, Aseri, Lasnamäe ja Uhaku lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on kuni 5 m.

Maardlast on Eestis kaevandatud (nt 2002. aastal) nii tsemendi- kui ka ehituslubjakivi


Metsla lubjakivimaardla

Metsla lubjakivimaardla on lubjakivimaardla, mis asub Järva maakonnas Järva vallas. Maardla pindala on 46 ha.

Tootsa kihi paksus on 2,2–5,9 m ja geoloogiliselt on see Siluri ladestu Juuru lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on keskmiselt 3 m.

Maardla lubjakivi saab kasutada nt ehituslubja tootmiseks.

Raskete mäetehniliste olude tõttu maardlast ei kaevandata.


Ungru-Sepaküla lubjakivimaardla

Ungru-Sepaküla lubjakivimaardla on endine üleriigilise tähtsusega lubjakivimaardla, mis asub Lääne maakonnas Haapsalu linnas. Maardla pindala on 32 ha.

Tootsa kihi paksus on keskmiselt 4,9 m ja geoloogiliselt on see Siluri ladestu Raikküla lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on kuni 2,5 m.

Maardla lubjakivi saab kasutada ehituskivina ja -killustikuna.

Maardlast on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)


Vasalemma lubjakivimaardla

Vasalemma lubjakivimaardla on lubjakivimaardla, mis asub Harju maakonnas Lääne-Harju vallas. Maardla pindala on 660 ha.

Maardlal eristatakse kahte osa, mida nimetatakse vastavalt Padise Paemurrud nr 1 ja Padise Paemurrud nr 2. Paemurdudes nr 1 on tehnoloogiline lubjakivi (tootsa kihi paksus keskmiselt 9,1 m) ja Paemurdudes nr 2 ehituslubjakivi (tootsa kihi paksus 9,3 m). Geoloogiliselt on need tootsad kihid Ordoviitsiumi ladestu Oandu ja Keila lademe lubjakivid. Maardla katendi paksus on kuni 8 m.

Padise Paemurdudest nr 2 on Eestis ka kaevandatud (nt 2002)