Weichseli jäätumine

Weichseli jäätumine on Kvaternaari jääaja viimane suurem jäätumine.

Weichseli jäätumist nimetatakse ka viimaseks jäätumiseks, viimaseks jääajaks või lihtsalt jääajaks. See jäätumine on nimetatud Wisła jõe järgi.

Weichseli jäätumine kitsas tähenduses tähendab jäätumist, mille kese asus Skandinaavias. Sealt pärinevad ka liustikud, mis Weichseli jäätumise ajal Eestit katsid. Weichseli jäätumine ei ole jääaeg, sest jääajaks nimetatakse pikemat aega kestvat jäätumist, mille käigus moodustuvad ulatuslikud jääkilbid. Praegu on nendeks Antarktika ja Gröönimaa jääkilbid. Ühe jääaja sees saab eristada mitmeid soojenemis- (jäävaheaeg) ja jahenemisperioode (jäätumine). Weichseli jäätumine oli Kvaternaari jääaja, mida nimetatakse sageli samuti jäätumiseks, viimane jäätumine. Weichseli jäätumine on seni viimane, kuid miski ei viita kindlalt sellele, et Kvaternaari jääaeg oleks läbi, mistõttu on praegune soojem periood kõigest jäävaheaeg, millele järgneb tulevikus tõenäoliselt uus jäätumine.

Samaaegselt toimusid liustike laienemised ka Põhja-Ameerikas, Alpides ja paljudes teistes kohtades, mistõttu nimetatakse Weichseli jäätumisega samaaegset jahenemisperioodi ka Würmi jäätumiseks (Alpidest lähtuvad liustikud), Wisconsini jäätumiseks (Põhja-Ameerikas), Valdai jäätumiseks (Venemaal) jne. Enne taasiseseisvumist nimetati Weichseli jäätumist Eestis Valdai jäätumiseks.

Weichseli jäätumine algas umbes 110 000 aasta eest ning lõppes 10 000...15 000 aastat tagasi. Täpseid arve ei ole võimalik anda, sest erinevais kohtades lõppes jäätumine eri ajal. Näiteks Eesti vabanes jääst varem kui Soome, Läti omakorda varem kui Eesti jne.


Wisconsini jäätumine

Wisconsini jäätumine oli viimane jääaeg Põhja-Ameerikas pleistotseeni lõpus. Põhja-Euroopa vastavat jääaega nimetatakse Weichseli jäätumiseks.


Mihkel Usai

Mihkel Eduard Usai ( Ninasi, Lohusuu vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 9. aprill 1991 Tallinn) oli eesti matemaatikaõpetaja ja -õppejõud.


Uus-Irboska

Uus-Irboska (vene keeles Новоизборск) on küla Venemaa Pihkva oblasti Petseri rajoonis, Uue-Irboska valla keskus.

Haldusterritoriaalselt kuulus Uus-Irboska 1918–1940 Petseri maakonda Eesti Vabariigi koosseisus.

Asula tekkis 19. sajandil Irboska raudteejaama juurde Irboskast umbes 10 km kirde pool. Sealne raudteejaam kandis 1920. aastatest kuni 1970. aastate alguseni nime Irboska. Tänapäeval kannab raudteejaam nime Uus-Irboska raudteejaam (Новоизборск).

Aastatel 1944–1956 oli Uus-Irboska linn.


Brigaadikomandör

Brigaadikomandör (vene keeles командир бригады; lühend комбриг) oli aastatel 1935–1940 sõjaväeline auaste Punaarmees.

Brigaadikomandöri auaste anti tavaliselt brigaadi juhtima määratud ohvitseridele, samuti diviisikomandöride abidele.

Sõjaväelises hierarhias paiknes brigaadikomandör polkovniku ja diviisikomandöri vahel. Auastme kaotamisel 1940. aastal anti selle omanikele ümberatesteerimisel reeglina polkovniku, üksikutel juhtudel ka kindralmajori auaste.

Siiski kohtas ka 1941. aastal Teise maailmasõja alguses veel ohvitsere, kes kandsid brigaadikomandöri lõkmeid – osaliselt oli see tingitud venitustest ümberatesteerimisel, osaliselt ohvitseride rahulolematusest ümberatesteerimisel neile määratud madalama polkovniku auastmega (näiteks hilisem armeekindral Aleksandr Gorbatov, kes lasti 1941. aasta kevadel vangilaagrist välja, ennistati Punaarmeesse ja sõdis rindel brigaadikomandöri auastmes kuni detsembrini).

Eesti Kaitseväes vastab brigaadikomandöri auastmele brigaadikindrali auaste.


August Usai

August Usai ( Lohusuu vald, Tartumaa – 7. juuli või 8. juuli 1941, mõrvatud Tartu vanglas) oli eesti õpetaja, koolijuht ja poliitik.


Voldemar Hammer

Voldemar Hammer (8. juuni 1894 Ravila vald Harjumaa – 23. mai 1982 Leningrad) oli eesti kommunist. Illegaalses tegevuses kasutas varjunimesid Lord ja Vasar.

Voldemar Hammer lõpetas Tallinnas viieklassilise algkooli ja kaubanduslikud kursused. 1910. aastal läks ta tisleriõpilasena tööle Raudtee tehastesse, kus ta 1919. aasta algul edutati kontoritööle.

Voldemar Hammer kuulus Eesti Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste Partei ning valiti 1919. aastal Asutavasse Kogusse, kus kuulus AK ESTP fraktsiooni.

1. mail 1919 toimunud ametiühingute korraldatud demonstratsioonil, mille käigus töölised liikusid mööda Harju tänavat raekoja poole, ründasid neid valitsuse korraldusel kaitseliitlased ja soomusronglased ning kiskusid kolonni juhtinud Voldemar Hammeri käest punase lipu.

1. juuli pani Voldemar Hammer Asutava Kogu liikme volitused maha ja teda asendas Jakob Mikiver.

1919. aasta 31. augustil toimus Tallinnas Eestimaa ametiühingute I kongress, millest osavõtjad vahistati ning osa neist saadeti Irboskasse, kus 26 arreteeritut lasti kohtuotsuseta kohapeal maha, nende seas ka V. Hammeri vend – Eestimaa Ametiühingute Kesknõukogu sekretär Edmund Hammer. Vahistamiste käigus taheti vahistada ka V. Hammerit, kes aga olles kuulnud ametiühingutegelaste massilistest arreteerimistest, läks aegsasti "põranda alla" ning järgmised kaks aastat elaski ta põrandaalust elu ja tegeles riigivastase poliitilise tegevusega (riigikorra vastaste lendlehtede laialijaotamine punktidesse jne).

Pärast Eesti ja Nõukogude Venemaa vahelise Eesti Vabadussõja lõppu jätkas V. Hammer riigivastast poliitilist tegevust ning kuulus ka EKP Tallinna linnakomitee koosseisu, lisaks oli ta 1920. aastal üks Tallinna ja Harjumaa EKP vastutav organisaator.

1921. aastal töötas Hammer EKP Tallinna linna kolmanda rajooni vastutava organisaatorina ja oli ka EKP Tallinna Komitee kassahoidja, tegeles poliitvangide ja nende perekondade abistamisega jne.

1921. aasta oktoobris üritas V. Hammer lahkuda illegaalselt Nõukogude Venemaale ning illegaalsel piiriületuskohal olnud kaitsepolitsei varitsus piiras 19. oktoobril Vaivara lähedal grupi metsas ümber, kuid gruppi kuulunud põrandaaluse trükikoja trükitööline Johannes Emmar avas püstolist tule ning sai samas surmavalt haavata, Leonhard Tiitsen peeti kinni. Hammer pääses põgenema, kuid peeti Vaivara raudteejaamas kinni.

Tiitsen ja Hammer anti Sõjaväe Kõrgema Kohtu alla ning neile anti valikuvõimalus siirduda vabatahtlikult Nõukogude Venemaale, millega mõlemad nõustusid. 1921. aasta 20. detsembri õhtul saadeti Tallinna Keskvanglast 42 kommunisti, nende hulgas Voldemar Hammer, vahetusvangidena Eestist välja Nõukogude Venemaale.

Voldemar Hammeri elas seejärel Petrogradis ja Leningradis, 1922. aastast kasutas ta nime Vladimir Kallas-Gammer.

Töötas GPUs ja seejärel NKVDs.

Voldemar Hammer suri 1982. aastal Leningradis ja on maetud Rahumäe kalmistule.


Jaroslavli ja Rostovi piiskopkond

Jaroslavli ja Rostovi piiskopkond () on Vene Õigeusu Kiriku piiskopkond, mis katab umbes tänapäevase Jaroslavli oblasti ala. 2004. aastal oli piiskopkonnas 19 praostkonda ja 269 kogudust.

Jaroslavli ja Rostovi piiskopkonda juhib 15. märtsist 2012 metropoliit Panteleimon (Dolganov). Piiskopkonna peakirik on Theodorose peakirik Jaroslavlis, kuid tuntum on tähtsuselt järgmine, Rostovi Jumalaema Uinumise peakirik. Vaimulik seminar asutati 1994. aastal Jaroslavlis, kuid viidi 2003. aastal üle Rostovisse.

Piiskopkond asutati ametlikult 991. aastal, kuid tegelikult peaaegu sada aastat hiljem 1073–1076. aastal. See sai 1589. aastal metropoolia staatuse. Piiskopi ja hiljem metropoliidi asupaik oli Rostov, kuid see viidi 1786. aastal üle Jaroslavli. Arvatavasti oli selle taga keisrinna Katariina II kättemaks piiskopkonnale, sest metropoliit Arseni (Maciejewicz) oli avalikult olnud vastu keisrinna ja riigi sekkumisse kiriku asjadesse ja Katariina II liiderlikule eluviisile.


Arseni (Maciejewicz)

Arsenius (1697 Volodõmõr – 28. veebruar 1772 Tallinn) oli Rostovi metropoliit aastatel 1742–1763.


Mall:Sündinud

Kuna kategooria "Sündinud aasta" on vastava aasta allkategooria, siis aasta kategooria on eemaldatud. Ära lisa seda ka ise artiklisse.


Tehnofiilia

Tehnofiilia on tehnoloogialembus. Tehnofiilne perspektiiv näeb tehnoloogiaid edasiviiva jõuna ühiskonnas. Tehnoloogiaga seotud muutusi käsitletakse optimistlikult ja lootusrikkalt.

Sellist seisukohta esindavate ühiskonnateoreetikute hulka kuuluvad näiteks Daniel Bell, Alvin Toffler ja Yoneji Masuda, keda peetakse ka infoühiskonna mõiste käibeletoojateks.


Lossi tänav (Tartu)

Lossi tänav (saksa keeles Schlossstrasse) on tänav Tartus, mis ühendab kesklinna ja Toomemäge.

Tänav lähtub Ülikooli tänavast, kulgeb edela suunas Toomemäkke, ristub vasakult Uppsala tänavaga ja lõpeb ristumisega Baeri tänavaga. See on 360 m pikk.

Lossi tänaval asuvad Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool (Lossi 15), Tartu Ülikooli Philosophicumi üks õppehoone (Lossi 3) ja Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi õppehoone (Lossi 36). Tänava äärde jääb ka Riigikohtu hoone.

2018. aasta mais moodustati varem Lossi tänavale kuulunud tänavalõigust, mis ulatub endise sünnitusmaja (Lossi 36) hoonest Vana Anatoomikumi hooneni Uppsala tänav, mis nüüd Lossi tänavaga ristub.


Lossi tänav

Lossi tänav Haapsalus Lossi tänav Kuressaares Lossi tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis ja Mustamäe linnaosas Kadaka asumis Lossi tänav Tartus Lossi tänav Viljandis

Lossi tänav oli Narvas Suure tänava endine nimi.

Veel leiab Lossi tänava Karksi-Nuias ja Põltsamaal.

Eesti alevikes on sellenimeline tänav Alatskivil, Keila-Joal, Kuremaal ja Uuemõisas.


Scoutspataljon

Scoutspataljon on Eesti kaitseväe maaväe lahinguüksus-pataljon, kuulub 1. jalaväebrigaadi alluvusse.

Scoutspataljon on kiirreageerimisvõimega jalaväepataljon, mis osaleb NATO operatsioonidel ja on võimeline osalema Eesti-siseste äkkrünnakute tõrjumisel.


Suurtükiväepataljon (Eesti kaitsevägi)

Suurtükiväepataljon (varem Suurtüki(väe)grupp) on Eesti kaitseväe maaväe suurtükiväeüksus.

Suurtükiväepataljon paikneb Tapa sõjaväelinnakus ja kuulub 1. jalaväebrigaadi alluvusse.

Pataljoni ülem on kolonelleitnant Allan Raidma.


GSG 9

GSG 9 (saksa GrenzSchutzGruppe 9; 'Piirikaitsegrupp 9') on Saksamaa Föderaalpolitsei terrorismivastane eriüksus, mis moodustati 17. aprillil 1973.


Luna

Luna on ladina keeles 'Kuu'. Luna on kuujumalanna vanarooma mütoloogias. Luna oli Nõukogude Liidu automaatjaamade seeria Kuu uurimiseks. "Luna" (Luna, la heredera) on Colombia telesari. Luna on asula Rumeenias Cluji maakonna Luna vallas


Vääveldioksiid

Vääveldioksiid (keemiline valem SO₂) on ühest väävli ja kahest hapniku aatomist koosneva molekuliga oksiid.

Vääveldioksiid on normaaltingimustel värvitu gaas. Sellel on terav lõhn, mida võib tunda näiteks tuletiku süütamisel.

Vääveldioksiid tekib väävli ja sulfiidide põlemisel. Vees lahustudes moodustab väävlishappe (H₂SO₃).

Vääveldioksiidi tekib nii looduslike protsesside kui ka inimtegevuse tulemusena. Peamiseks vääveldioksiidi allikaks on vulkaanid, nende arvele langeb umbes pool loodusliku tekkega vääveldioksiidist. Lisaks tekib teda metsatulekahjude ja ainevahetuse käigus. Kõik fossiilkütused sisaldavad väävlit, mistõttu moodustub vääveldioksiid nende põletamisel.

Vääveldioksiid on inimesele mürgine ning teda peetakse üheks olulisemaks saastegaasiks. Vihmapiiskades lahustunud vääveldioksiid põhjustab happesademeid. Inimesele ohutuks vääveldioksiidi kontsentratsiooniks õhus loetakse 0,03 ppm.


Soome Valge Roosi Rüütliordu

Soome Valge Roosi Rüütliordu (soome keeles Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta; rootsi keeles Finlands Vita Ros' orden) on ühendus Soome Vabariigis, mille liikmeks võtmisega autasustatakse silmapaistvate teenetega tsiviilisikuid ja sõjaväelasi.

Suurrist koos ketiga antakse peamiselt riigijuhtidele ja seda on antud umbes sajale inimesele. President Mauno Koivisto ajal hakati andma Soome Vabariigi Presidendi abikaasale Soome Valge Roosi Suurrist. Tellervo Koivisto oli esimene soome naine, kes pälvis selle aumärgi.

Valge Roosi Rüütliordu asutas Soome riigihoidja Carl Gustaf Emil Mannerheim 1919. aastal.

Nimetus tuleb Soome vapil olevast üheksast valgest roosist.


Jonas Brothers

Jonas Brothers on Ameerika pop-rock'i ansambel. Ansambel loodi 2005. aastal ning see kogus kiiresti populaarsust tänu Disney Channeli telekanalile.

2008. aastal oli Jonas Brothers nomineeritud Grammyle.

Ansambel läks 2013. aastal laiali, kuid tuli 2019. aastal uuesti kokku.

Bänd on välja andnud viis albumit.


Väävli oksiidid

Väävli oksiidid ehk vääveloksiidid on väävli ja hapniku ühendid.

Laiemalt levinud väävli oksiidid on vääveldioksiid ja vääveltrioksiid.


Ruffian

Ruffian (17. aprill 1972 – 7. juuli 1975) oli USA võidusõiduhobune, kes valitses aastal ratsavõistlusi.

6. juulil 1975 startis Ruffian Pleasurest. Kui hobune oli sõitnud 1 km, murdus Ruffiani parem kabi. Hoolimata arstide pingutustest ei suudetud Ruffiani elu päästa. Pärast narkoosi oli hobune ebakindel ja šokis. 15 arsti hoidsid teda kinni, kuid hobune murdis ka oma teise kabja. Seejärel otsustati, et Ruffian pannakse magama. Ta suri 7. juulil 1975 parema kabja murru tõttu. Ruffian on ainuke hobune, kes on maetud Belmont Parki.


Olivia Saar

Olivia Saar (sündinud 18. oktoobril 1931 Tallinnas) on eesti ajakirjandustöötaja, lastekirjanik, luuletaja ja tõlkija.


Carl Wilhelm Siemens

Carl Wilhelm Siemens (ka Charles William Siemens; Sir William Siemens; 4. aprill 1823 Gehrden – 19. november 1883) oli saksa insener ja leiutaja, kes tegutses suurema osa oma elust Suurbritannias.


Päikki Priha

Päikki Priha (sünninimi Palosuo; sündinud 2. juulil 1948 Helsingis) on soome tekstiilikunstnik, kunstiteaduste doktor. Doktorikraadi teemal «Soome Käsitöö Sõprade Seltsi kirikutekstiilid» kaitses Päikki Priha 1991. aastal.

Päikki Priha on Soome Tarbekunsti kõrgkooli tekstiili- ja rõivadisaini professor.


Tauno Pylkkänen

Tauno Kullervo Pylkkänen (22. märts 1918 Helsingi – 13. märts 1980 Helsingi) oli soome helilooja ja muusikakriitik.

Ta õppis Helsingi Konservatooriumis, seejärel ka Pariisis, Roomas ja Viinis.

Tema esimene ooper "Patseba Saaremaal" (Aino Kallase järgi) käsitleb naiste saatust läbi aegade ja selle kirjutas ta 22-aastaselt.

Aastal 1952 sai ta teenetemärgi Pro Finlandia. Aastatel 1960–1969 oli ta Soome Rahvusooperi kunstiline juht.

Tauno Pylkkäse viimane ooper oli Väinö Linna romaanil põhinev "Tundmatu sõdur", mis esietendus 1967. aastal.

Aastatel 1943–1972 kirjutas ta muusikaarvustusi teiste hulgas ajalehele Uusi Suomi.

Pylkkänen on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.


Populism

Populism (ladina sõnast populus 'rahvas') on diskursus, ideoloogia või maailmavaade, mis kritiseerib ja mõistab hukka "eliiti" ning tõstab esile "rahvast".


Jaak Panksepp

Jaak Panksepp (5. juuni 1943 Tartu – 17. aprill 2017 Bowling Green, Ohio, USA) oli eesti päritolu ameerika psühholoog, psühhobioloog ja neuroteadlane.

Ta võttis kasutusele termini affective neuroscience (afektiivne neuroteadus) emotsioonide neuraalseid mehhanisme uuriva valdkonna kohta. Panksepp on avaldanud üle 300 teadusartikli, peaasjalikult motiveeritud käitumise füsioloogiliste korrelaatide kohta. Ta oli väljaannete "Handbook of the Hypothalamus", "Emotions and Psychopathology" ja "Textbook of Biological Psychiatry" (Wiley, 2004) kaastoimetaja ning töötas sarja "Advances in Biological Psychiatry" toimetajana.

Laiemalt sai Panksepp tuntuks oma uurimustega loomade (näiteks rottide) "naeru" kohta.

Jaak Panksepp on teinud koostööd ka Tartu Ülikooli psühhofüsioloogidega (peamiselt depressiooniuuringute alal).


Glatsioisostaasia

Glatsioisostaasia on litosfääri vertikaalsihiline liikumine, mille põhjuseks on selle kohal lasuva liustiku lisanduv või vähenev mass.

Mida raskem on maapinna kohal olev liustik, seda sügavamale astenosfääri vajub litosfäär. Kui liustik sulab, siis selle mass väheneb ning plastiline astenosfäär taastab külgnevate litosfääriosade survel oma esialgse kuju ning surub maapinda ülespoole. Seetõttu kerkib maapind aladel, kust liustik hiljuti taandus. Glatsioisostaatilisi liikumisi nimetatakse glatsioisostaatiliseks korrektsiooniks.

Ka Eesti maapinna aeglast kerkimist (kagu-loodesuunaline maatõus jääb vahemikku 0,3–3,3 mm/aastas) seostatakse glatsioisostaatilise korrektsiooniga, mis järgnes Weichseli jäätumise lõppemisele. Seda maapinna liikumist on Eestis nimetatud ka maakerkeks, maatõusuks, neotektooniliseks maakerkeks ja neotektooniliseks maatõusuks. Lisaks sellele triivib Eesti koos Euraasia laamaga Maa massikeskme suhtes pidevalt kiirusega u 25 mm/a kirde suunas.


Lääne-Eesti paekallas

Lääne-Eesti paekallas (ka Siluri paekallas) on Lääne-Eestist alguse saav horisontaalsihis mööda Läänemere põhja Ojamaani kulgev pankade ahelik.

Paekallas ei moodusta ühtset silmatorkavat ahelikuriba (erinevalt Põhja-Eesti pangast), vaid katkendlikke paeseid mühke. Esilekerkivam ja võimsam on see Ojamaal. Eesti alale jäävaist tuntuim pangamoodustis on Panga pank (vanemas kirjanduses ka Mustjala pank).


Trollvatn (Aust-Agder)

Trollvatn on järv Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas Gjerstadvatnetist idas.

Kõrgus merepinnast on 116 m.

Järve pindala on 3,83 hektarit.


Türosiin

Türosiin ehk 4-hüdroksüfenüülalaniin (C₉H₁₁NO₃; lühend Tyr või Y) on aminohape, üks 20 aminohappest, millest rakkudes sünteesitakse valke. Türosiinist toodab organism türoksiini ja muid olulisi fenoolseid ühendeid. Organism saab türosiini moodustada fenüülalaniini hüdroksüülimisel.

Türosiini leidub ka kaseiinis, millest Justus von Liebig selle 1846. aastal avastas.


Fiane

Fiane on asula Norras Gjerstadi vallas, Eikelandist lääne pool. Geograafilised koordinaadid on 58°48' N, 9°05′ E.

Keskmine kõrgus merepinnast on 95 m.

Fianes asub 7-klassiline kool.


Stift

Stift oli piiskopkonna ilmaliku võimu ala, peapiiskopile alluv maavaldus (lään), mida reaalselt haldas stiftifoogt.

Piiskopkonna maavaldused olid suuremalt jaolt läänistatud piiskopi vasallidele, kelle olulisimaks kohustuseks oli teenistus piiskopi sõjaväes.


Grytinggrend

Grytinggrend on raudteeäärne asula Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas.

Kõrgus merepinnast on keskmiselt umbes 150 m.

Seal avati 1935 Sørlandsbaneni raudteepeatus. Kaugus Oslost mööda raudteed on 243,30 km.


Sundebru

Sundebru on küla Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas.

See asub Gjerstadvatneti kaguotsa lähedal, Fianest, Eikelandist ja Brokelandsheiast põhja pool ning Østerholtist läänes.


Gjerstadvatnet

Gjerstadvatnet ehk Gjerstadvannet on järv Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas. Kitsas järv on loode-kagusuunas piklik.

Kõrgus merepinnast on umbes 80 m.

Suurem osa valla asustusest asub selle järve kaldal. Põhjakaldal on valla keskus Gjerstad. Kui liiguti mööda veeteid, oli Gjerstadi mere äärest võimalik jõuda ainult selle järve kaudu.


Glatsioisostaatiline maakerge

Glatsioisostaatiline maakerge on neotektooniline glatsioisostaasiast tingitud litosfääri vertikaalsihiline liikumine üles, tekitades maapinna kerkimise. Mandrijää survel surutakse pealmised maakoorekihid allapoole ja pärast jää sulamist hakkavad allavajunud kihid surve vabanemise tõttu taas kerkima. Sellist kerkimisprotsessi nimetatakse kompensatsiooniliseks kerkeks, neotektooniliseks maatõusuks ja maakerkeks. Maapinna kerkimine Eestis, eelkõige Loode-Eestis, on tingitud glatsioisostaatilisest maakerkest.


Holmeni talu

Holmeni talu (Holmen gård) on metsatalu Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas Trydali orus. Talu on tuntud Norra Kodukäsitööseltsi (Norges Husflidslag) kursuste paigana 1973. aastast.


Holmen

Holmen on mitme koha nimi. Holmen, väikestest saartest koosnev piirkond Kopenhaagenis Holmen, asula USA-s Wisconsini osariigis Norras Aust-Agderi maakonnas Gjerstadi vallas on Holmeni talu.

Holmen on Rootsi paberitööstusettevõte


Tartu koonduslaager

Tartu koonduslaager oli 1941. aastal Omakaitse poolt rajatud koonduslaager Tartus. Alates 14.juulist 1941 asus laager Näituse tänava näituseväljakul, enne seda hoiti vangistatuid Tamme staadionil, alates 24.augustist 1941 kuni lõpuni endistes Kuperjanovi kasarmutes Kastani tänav 175. Talvel 1943/44 asus Ülenurmel erilaager juutidele.

14. juulil 1941 määras major Friedrich Kurg Tartu koonduslaagri ülema ametikohale Eesti sõjaväe ohvitseri kapten Juhan Jüriste. Augustist sai Jüriste asemele Roland Lepik, septembris Karl Linnas.


Helju Vals

Helju Vals (aastatel 1957–1960 Helju Heuer; 1. märts 1929 Tartu – 31. mai 2011) oli eesti ajakirjanik, toimetaja ja ilusa eesti keele eestkõneleja. Ta kasutas ka pseudonüüme Hille Sarem ja Krista Varju.


Lauk

Lauk (Allium) on mitmeaastaste rohttaimede perekond liilialiste (Liliaceae) sugukonnast. Mõnes süsteemis arvatakse perekond lauguliste (Alliaceae) sugukonda või amarülliliste (Amaryllidaceae) sugukonda.

On pakutud, et laugud on Uues Maailmas tertsiaarist alates kasvanud.


Lauk (lind)

Lauk (Fulica atra), varasema nimetusega vesikana, on ruiklaste sugukonda laugu perekonda kuuluv linnuliik.


Jalaka liin

Jalaka liin oli 1941. aasta suvel Teise maailmasõja sõjategevuse eel Eestis, enne Saksa vägede pealetungi teostatud kindlustustööde ajal kaevatud tankitõrjekraav Riia maantee ääres Räni aleviku lähedal, 4 kilomeetri kaugusel Tartust.

Kindlustustöid tehti kahel pool Tartut, ka Tartust 7 km kaugusel asuvast Lemmatsis rajati mõlemal pool Riia maanteed ja Tartu-Viljandi maanteed tankitõrjekraavid ja kaevikud. Seal saadi töö valmis 7. juuli õhtuks ja kaitsekraav tuli kogupikkusega umbes 10 km. Üks osa Jalaka liinist asub Tartust Valga poole välja sõites, Lemmatsi külas, E264 maantee ääres. Teine osa liinist rajati Emajõe parempoolsele kaldale Käreverest kuni Praagani.

Ehitati ka kaitsekraave 5-6 km kaugusel Meleskist, Maramaa all ning Peetri surnuaia juures ning Luunjas ja Kabinal, lõuna pool Anne mõisat, Saia juures Tartu–Võru maantee ääres ja kaevati veel Kavastul, Savaküla ja Sääsekõrva juures.


Näituse väljak

Näituse väljak oli väljak Tartus.

1941. aasta 14.juulist 27.augustini asus seal Tartu koonduslaager.


Cronquisti süsteem

Cronquisti süsteem on katteseemnetaimede liigiüleste taksonite süsteem, mille väljatöötajaks on olnud Arthur Cronquist (1919–1992) ja mis on avaldatud tema raamatuis An Integrated System of Classification of Flowering Plants (1981) ja The Evolution and Classification of Flowering Plants (1968; 2. trükk 1988).


Termopasta

Termopasta (inglise keeles thermal grease, thermal paste või thermal compound) on aine, mis suurendab jahutatava komponendi ja jahutuse vahelist soojusülekannet.

Pasta ülesanne on täita kiirgava pinna ja neelava pinna vahelised mikroskoopilised õhuavad võimalikult tihedalt nõnda, et jahutatava komponendi pind ja jahutava komponendi pind füüsiliselt võimalikult tihedalt kokku puutuks. Termopasta soojusjuhtivus on palju suurem kui õhul, kuid palju väiksem kui metallil. Elektroonikas kasutatakse termopastat komponentides tekkiva soojuse hajutamiseks radiaatori kaudu.


Léon Degrelle

Léon Degrelle (alates 1954. aastast José León Ramírez Reina, 15. juuni 1906 Bouilloni vald – 1. aprill 1994 Málaga) oli Belgias tegutsenud vallooni poliitik, kes tegi poliitilist koostööd Natsi-Saksamaaga ning võitles hiljem Saksa relvajõudude koosseisu kuulunud Vallooni Leegioni koosseisus Teise maailmasõja idarindel. Hiljem oli ta tuntud holokaustieitajana.

1930. aastatel tutvus ta kunstnik Hergega (Georges Remi). Hiljem väitis ta, et oli Tintini inspiratsiooniks, kuigi Herge oli öelnud, et tegelikult oli üheks Tintini eeskujuks ta vend Paul Remi. Degrelle oli Mehhikos sõjakorrespondendiks ja sealt saatnud Hergele Mehhiko ajalehti, kus oli kujutatud ameerika koomikseid.

Ta oli kleerilis-fašistliku reksistide liikumise juht, võitles Teises maailmasõjas vabatahtlikuna SS-Sturmbrigade Wallonieniga Saksa poolel (Tšerkassõ kotis ja ka Eestis 1944. aasta Sinimägede lahingus).

Kui Berliin 2. mail 1945 alistus, soovides vältida Punaarmee kätte langemist, käskis Degrelle oma meestel põgeneda, niipalju kui vähegi võimalik Lübeckisse, et seal Suurbritannia vägedele alistuda. Ta ise põgenes Taani ja sealt Norrasse, kus ta sai Heinkel He 111 pommituslennuki, millega ta lendas üle Euroopa Norrast Hispaaniasse, maandudes Donostias La Concha rannas vette. Maandumisel sai ta raskelt vigastada ja oli rohkem kui aasta haiglas. Teda üritati palju kordi tappa või röövida, kuid edutult. Belgias mõisteti ta tagaselja surma.

Et vältida Belgiale väljaandmist, sai ta Hispaania kodakondsuse José León Ramírez Reina nime all, kui üks vanem hispaanlanna ta adopteeris. Franco tegi temast ehitusfirma juhi, mis sai tihti riigihankeid. Ka tema lapsed üle Euroopa leiti üles ja toodi Hispaaniasse.

Hispaanias elas ta jõukalt ja esines tihti avalikel esinemistel valges mundris koos Kolmanda Reichi autasudega. Ka peale Franco surma ja Hispaania üleminekut demokraatiale elas ta segamatult, jätkates tihti neonatside toetamist. Tema holokausti eitamisega sattus ta konflikti koonduslaagriohvri Violeta Friedmaniga, Hispaania ülemkohus mõistis ta süüdi ja ta pidi maksma trahvi. Kui talt küsiti, et kas tal oli sõjakahetsusi, vastas ta: "Ainult see, et me kaotasime!"

Degrell suri 31. märtsil 1994 Malagas.


Jbel Toubkal

Jbel Toubkal ehk Jebel Toubkal (kohalikus tamasikti keeles Adrar n Toubkal) on 4167 m kõrgune mägi Maroko edelaosas, Atlase mäestiku lääneosas Kõrg-Atlase ahelikus. See on nii Atlase mägede, Maroko kui kogu Põhja-Aafrika kõrgeim mägi. Toubkal asub 60 km kaugusel Marrakechi linnast. Hea ilmaga ja selge õhu korral on Toubkal linnast näha.

Atlase mäestik koosneb üldiselt settekivimitest, kuid Toubkali massiiv on vulkaanilise tekkega. Toubkali peatipu lähedal on veel teine tipp - 4010 m kõrgune Toubkal West.

Toubkali ilm on suvel üldiselt kuiv, kuid võib esineda vihma- ja tormihoogusid. Sügisest alates on nõlvadel lund ja jääd.


Aakre vald

Aakre vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Rebaste küla aladel.

See moodustati 1. aprillil 1939 Vabariigi Presidendi otsusega 7. oktoobrist 1938 senise Aakre valla maa-alast; senise Palupera valla Kure, Kähri, Koorvere, Meegaste, Vaela, Rebaste ja Albi küla ning osa Kundse küla ja osa Vanamõisa piirkondadest; senise Rõngu valla Sootla nr. 30, Sootla nr. 31, Sandkotare nr. 31-a, Ülpre nr. 46, Alamärdi nr. 47, Alanüssiku nr. 48, Mäenüssiku nr. 49, Trile nr. 80, Lülle nr. 58-a, Lülleveski nr. 58, Alamärdi nr. 59 ja Võlsi nr. 60 talu maa-aladest.

Esimene vallavanem oli August Tammiste. 1940. aastal valiti ta valla aukodanikuks ja määrati talle autasuks 100 krooni. Vald kuulus Riigivolikogu 54. valimisringkonda, kust valiti Artur Tupits, ja Otepää põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Aakre valla koosseisus moodustati 1945. aastal Aakre külanõukogu.


Ahja vald (1939)

Ahja vald oli vald Tartumaal aastatel 1939–1950.

Vald moodustati 1939. aasta vallareformi käigus 1. aprillist 1939.

Valla piiridesse jäi senise Ahja valla maa-ala (välja arvatud lahusasuv Pedaspää osa, Lääniste ja Kõnnu külade maa-alad ning osa Imste ja Sonnatari külade maa-aladest) ja senise Rasina valla maa-ala (välja arvatud Uulika ja Sikakurmu külade piirkond ja osa Issaku soo maa-alast) ning senise Mooste valla Kruusa nr. 205, Annika nr. 83, Kruusavälja nr. 206, Kuusesaare nr. 207, Arnikaveski nr. 208 talude piirkonnad ja talude nr. 209 ja 215 maa-alad ning Ahja metsandiku osa maa-ala.

Vald kuulus Riigivolikogu 52. valimisringkonda, kust valiti Henn Treial.

Ahja vallavanem 1939. aasta aprillist oli Oskar Kripson. 1940. aasta augustist oli vallavanem Eduard Viira.

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega moodustati Ahja valla koosseisus neli külanõukogu – Ahja, Akste-Kärsa, Laane ja Rasina külanõukogu.

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Ahja vald likvideeriti ja selle territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.


Kõrg-Atlas

Kõrg-Atlas on mäeahelik Põhja-Aafrikas Marokos, osa Atlase mäestikust.

Aheliku kõrgeim tipp on Jbel Toubkal (4167 m).

Kõrg-Atlas ulatub Atlandi ookeani rannikust kuni Maroko ja Alžeeria piirini.


Kaagjärve vald

Kaagjärve vald oli vald Valgamaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Pugritsa küla aladel.

Vald moodustati senise Kaagjärve valla maa-alast, välja arvatud Mürgi talu maa-ala; senise Tõlliste valla Kingsepa, Surdi-Kotter, Surdi-Hindrek, Püsniku-Abram, Püsniku-Peeter ja Kakko-Jaan talude maa-aladest; senise Laanemetsa valla Juuta küla, Lepa asunduse ja Lutsu nr. 30 ja 31, Eomõisa, Ohsul, Juta, Kunagu, Uiometsa, Mahlamäe, Oisu-Poola, Simsoni nr. 19-b, Lepingu ja Nõmme nr. 7-a talude maa-aladest; senise Karula valla Paluotsa, Orandu, Sikamäe, Ujametsa ja Mäesika talude maa-aladest; senise Sooru valla Paju asunduse ja Läti piiri ääres oleva riigimetsa maa-aladest.

1. aprillil 1939 oli vallas 1794 elanikku.

31. märtsil ja 1. aprillil 1940 valiti Kaagjärve vallavolikokku Jaan Elerand, Ferdinand Lillipuu, Ernst-Teodor-Loos (uus), Mihkel Luha (uus), Karl Madiste (uus), Jakob Morus, Jaan Palvadre, Peeter-Aleksander Polis, Jakob Tavinov (uus), Eduard Treumuth, Villem Truuväli ja Alfred-Eduard Villist. Kokku kandideeris vallavolikoguss 35 isikut. Hääletamas käis üle 80% hääleõiguslikest. Kõige rohkem hääli (390) sai vallavanem Jaan Palvadre.


Infoarhitektuur

Infoarhitektuur on termin, mida kasutatakse mingi süsteemi kirjeldamiseks – kuidas on informatsioon grupeeritud, milline on süsteemi struktuur ja selles navigeerimise viisid ning milline on süsteemis kasutatav terminoloogia. Käesolev artikkel keskendub infoarhitektuurile veebis.

Veebisaidi infoarhitektuur hõlmab veebisaidi organisatsioonilist struktuuri, eriti aga seda, kuidas on veebisaidi lehed omavahel seotud. Tihedaid seoseid on infoarhitektuuril infootsingu, infoteaduse, inimese ja arvuti suhtluse, kasutatavuse ja psühholoogiaga (kuidas inimesed asju kategooriatesse jagavad) Infoarhitektuur ei hõlma veebilehe visuaalset kujundust ega tarkvaraarendust. Kuid seosed eelpool nimetatuga on siiski olemas. Infoarhitektuur on veebisaidi tuum – kõigepealt luuakse informatsiooni arhitektuur ning alles seejärel hakatakse tegelema graafilise disaini ja veebisaidi visuaalse poolega.

Termini informatsiooni arhitektuur võttis aastal 1975 kasutusele arhitekt Richard Saul Wurman, kes huvitus ka informatsiooni rühmitamise võimalustest. Infoarhitektuur "taasavastati" 1990. aastate keskel.

Kui Wurman lähenes infoarhitektuurile teabekujunduse vaatenurgast, siis raamatukoguteadlased Louis Rosenfeld ja Peter Morville tegid seda pigem raamatukogunduslikust ja infoteaduslikust aspektist. Nad hakkasid kasutama terminit "informatsiooni arhitektuur", kirjeldamaks oma tööd suurte veebisaitide ja intranettide ülesehitamisel. Paljude infoprofessionaalide arvates võib infoarhitektuuri arengu alguseks lugeda 1998. aastat, kui ilmus Morville'i ja Rosenfeldi raamat "Information architecture for the world wide web" .


Karula vald (1939)

Karula vald oli vald Valga maakonnas 1. aprillist 1939 kuni 1950. aastani. Vallamaja asus tänapäeva Käärikmäe küla aladel.


Alatskivi vald (1939)

Alatskivi vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.

Vald moodustati senise Alatskivi valla maa-alast, välja arvatud Kirepi, Sipelga, Sahvka ja Vene küla, Väänastu metsavahi, Piiri metsavahi, Kasepää, Puiandi, Kõnnu, Traessi (Pronni) nr. 70 talu ja Varnja küla ühiskarjamaa maa-alad ning suurem osa Metsakivi küla maa-alast; senise Kokora valla maa-alast, välja arvatud Viljuse küla maa-ala; senise Peipsiääre valla Rootsi ja Nina küla piirkonnast.

Vald kuulus Riigivolikogu 49. valimisringkonda, kust valiti Ernst Haabpiht.


Avinurme vald (1939)

Avinurme vald oli vald Tartu maakonnas aastail 1939–1949 ja Jõgevamaal aastail 1949–1950. Vallamaja asus Avinurme külas.

Vald moodustati senise Avinurme valla maa-alast, senise Laius-Tähkvere valla Lissi nr 103 talu ja heinamaatükkide nr 99 ja 134 maa-aladest, senise Venevere valla Västriku küla talude nr 560, 575, 579 ja 599 lahustükkide ning talude nr 548, 549, 551 ja 554 osade maa-aladest.

1. aprillil 1939 oli vallas 4488 elanikku.


Elva vald (1939)

Elva vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.

Vald kuulus Riigivolikogu 55. valimisringkonda, kust valiti Mart Rõigas.

1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Endel Haljasmaa.

Elva vald moodustati seniste Hellenurme, Kirepi (välja arvatud talude nr. 48 ja nr. A-108 maa-alad ning osa Konguta metskonna maa-alast), Pangodi, Uderna valdade maa-aladest, Meeri valla Kulbilohu piirkonnast ning Peedu, Pirnaku, Kulbimäe ja Kulbilohu talude piirkonnast, senise Kodijärve valla Oomiste küla maa-alast ning senise Päidla valla Ruusa talu maa-alast.


Jõgeva vald (1939)

Jõgeva vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949 ja Jõgeva maakonnas aastail 1949–1950.

Vald moodustati senise Jõgeva valla maa-alast, välja arvatud Oonurme küla Pobeli nr. 1, Pobeli-Hans nr. 2, Pobeli-Tõnu nr. 3 ja Tuule nr. A-71 talude, Tuule metsavahikoha nr. A-72, Sarapuu metsahikoha nr. A-116 ning Kurista metskonna Kurista metsandiku kvartaalide nr. 1–11 ja 14–18 maa-alad; senise Härjanurme valla maa-alast; senise Kuremaa valla Võikvere asunduse maa-alast.

Jõgeva vald kuulus Riigivolikogu 47. valimisringkonda, kust valiti Karl Roomet, Jõgeva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda ja Jõgeva jaoskonnakohtu jaoskonda.

Esimene vallavanem oli valla aukodanik Taavet-Eduard Laanemäe.

Valla täitevkomitee esimees Karl Põder vahistati ja mõisteti surma 13. juulil 1941.


Kaarepere vald

Kaarepere vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949 ja Jõgeva maakonnas aastail 1949–1950. Vallamaja asus tänapäeva Kaarepere küla aladel.

Vald moodustati senise Kaarepere valla maa-alast, senise Elistvere valla Sudiste, Kärksi ja Praaklima külade maa-aladest.


Kambja vald (1939)

Kambja vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.

Vald moodustati senise Kambja valla maa-alast, välja arvatud Voore asunduse piirkond ning Männiku nr. A-9, Vissi nr. A-11, Palu nr. A-12, Puntuse nr. 10, Alliku nr. 7, Villemi nr. 8, Romäe nr. 9, Põliste nr. A-10, Tigase nr. 67, Rumaski nr. 66, Sojo nr. 61, Kangro nr. 62, Kõrve nr. 63, Kõrve nr. 64, Inso nr. 65, Lalli nr. 68, Seerumetsa nr. 69 ja Soosaare nr. 45 talude maa-alad; senise Kodijärve valla maa-alast, välja arvatud Oomiste küla ja Iduste küla Mangeluse nr. 6, Ora nr. 8, Uus-Ora nr. 8-a ja Visuri nr. 1 talude maa-alad ning osa Unipiha asunduse piirkonnast.

Esimene vallavanem oli Peeter Unt. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Albert Kevend.

Vald kuulus Riigivolikogu 53. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Riives.


Hüdrohalogeenimine

Hüdrohalogeenimine on keemiline protsess, milles hüdrohalogeniid (H-Hlg) liitub mingi keemilise ühendiga. Kõige sagedamini mõeldakse hüdrohalogeenimise all hüdrohaliidi (HCl, HBr) elektrofiilset liitumist küllastumata ühendile nagu alkeenid, alküünid, dieenid, stüreenid jne. Näiteks propeeni hüdrobroomimine ja isopreeni hüdrokloorimine.

H₂C=CHCH₃ + HBr → CH₃-CH(Br)CH₃

Hüdrokloorimine teostatakse enamasti madalal temperatuuril gaasilise HCl lahusesse juhtimisega. HCl (ka HBr) liitumise kiirus on suurem ja protsessi kerge teostada diklorometaanis, kui lisada silikageeli või alumiiniumoksiidi. Hüdrokloorimist kasutatakse keemiatööstuses monomeeride nagu kloropreen ja vinüülkloriid tootmiseks atsetüleenist.

Nagu elektrofiilsetele (karbokatioonsetele) protsessidele iseloomulik, toimub hüdrohalogeniidide liitumine vastavuses Markovnikovi reegliga. Kaksiksidemest järgmise süsiniku aatomi juures hargnenud alkeenidele on iseloomulik karbokatioonses intermediaadis hüdriidi või alküülrühma 1,2-nihe, mille tulemusena sekundaarne katioon annab stabiilsema tertsiaarse katiooni. Nii saadakse 1,3-liitumisproduktid. Näiteks

CH₂=CH-CHMe₂ + HCl → CH₃-CHCl-CHMe₂ + CH₃-CH₂-CClMe₂

Erandina esineb anti-Markovnikovi liitumine HBr korral, kui protsess viiakse läbi peroksiidide juuresolekul, kuna sel juhul realiseerub radikaalreaktsioon.

Hüdrohalogeniidid ühinevad kergesti ka orgaaniliste alustega, põhiliselt amiinidega. Näiteks püridiini C₅H₅N reaktsioon vesinikkloriidiga annab püridiinhüdrokloriidi C₅H₅N•HCl, mis tegelikult on ammooniumsool – püridiiniumkloriid C₅H₅N⁺H Cl⁻.

Hüdrohalogeenimisele vastupidist protsessi nimetatakse dehüdrohalogeenimiseks. Näiteks 1,2-dikloroetaani kuumutamisel 500 °C rõhul 15–30 atm toimub HCl eraldumine ja saadakse vinüülkloriid.


Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939

Johan Laidoner VR I/1 ja III/1

August Traksmaa VR I/3 ja II/3

Vilhelm-Richard Kohal Herbert-Voldemar Raidna VR II/3 Johannes Remmel VR II/3 ja II/3 Eduard-Kristjan Melts VR I/3 Johann Paul Villem Saarsen Karl Tiitso VR II/3 Elias Kasak Herbert-Felix Grabbi Artur-Johannes Laats VR I/3 Peeter Asmus VR II/2 ja II/3

Julius Bartels Gustav-Ernst-Konrad Michelson

Voldemar-Otto Aaviste VR II/3 Enn Urbalu Evald Ein Johann-Heinrich Mäe Richard-Johannes Aks VR I/3 Rudolf-Johannes Lints VR I/3 Aleksander-Robert Tilgre VR I/3 ja II/3 Herman-Hans-Joachim Stokkebi VR II/3 Jüri Leek Allo Koik VR I/3 Johannes Reinola Eduard Marguste VR II/3 Otto Kivima Hugo Jaanson Rudolf Vaharo VR I/3 Hugo Ploomipuu Juhan Labidas

Hans Kaasik Mihail Väli Gustav-August Sepp Voldo Tetsmann Voldemar Kuldvere Rudolf Veidebach Eduard Kesk Edgar-Georg-Vilhelm Põdra (al. Pedra) Hendrik Lugeveer Vilhelm Vaga Aleksander Jürgen Karl Pavel VR II/3 Valter Proosa Jaan Jagund Ferdinand Lindeman Valdo Veske Karl Tuvikene Richard Ruhbach (Rubach) Johan Pool Kaarel Parisalu Konstantin Pajuste Pärtel Salmar August Eevert Mihkel Martsoo Otto Nurmberg VR II/3 Ferdinand-Julius Silmann Jaan Soe Gustav Simmo VR I/3 ja II/3 Ralph-Aleksander Kopvillem Voldemar-Arthur-Paul Andresen August Kitsapea Elmar Adof

Juhan Jansen VR II/3 Kurt-Romualt Prees

Herman Treufeldt

Konstantin Tamm

Ludvig Saar Voldemar Loodla Karl-Eduard Talpak Juho Taimre Hans-Erich Tekkel Georg Mikk Meinhard Leetmaa Hugo Okasmaa Voldemar-August Veelmaa Gustav-Aleksander Jakobson Aleksander Aaremäe Oskar Ojasalu Maks Tenner Juhan Jaansoo Valdik Pringi Richard Aavik Hermann Elvistu Roland-Ferdinand Vesk Karl-Robert Kiviväli Heinrich Kütt Juhan Määr Hugo Siim Elmar Kurs Johannes Teras Otto Särgava Hugo Mõttus Voldemar Palusoo Aarne Kasesalu Richard Riitsaar August Tiivel August-Johannes Õunas Jaan Normet Voldemar Mikk Erich-Johannes Matteus Vello Rikand Kustav Maripuu Eduard Alt Arthur Väkram Otto Joost Erich-Aleksander Argus Arnold Nero Martin Susi Olev Õun Johannes-Alfred Unt Vladimir Tiit Ernst-Eduard Bauming Oskar Pirbe Valter-Johannes Reili Hans Ratas Elmar Reebs

Martin-Voldemar Sõster

Georg-August Kull

Abel Pihu

Evald-Mihkel Munak Ott Ambur Aleksei Nõu Valdu Rannik Roman-Alfred Pavel Peeter Kütt Boris Lomp Viktor Koop Evald Jaagus Karl-Eduar Kiisla Alfred-Immanuel Rodi Rein Kindsiraud Kaarel Kurs Enn Are Ants Kann Paul Maitla Jaak-Eduard Kõresaar Paul Reitel Johannes Välja Harald-Leonhard Maidro Rudolf-Alfred Bruus Rudolf Soodla Valentin Mihkur Gunnar-Martin Müürisepp Kalle Laik Arvid Tars Arnold Kiple Voldemar-Heinrich Saard Raimund Saariste Eerik Haabjärv (end. Arvid Kask Johannes Talvi Ilmar Ambre (end. Amberg) Louis Räägo Karl-Rolf Jürisoo Harry Rannap Arved Laane Feliks Tamme Enn Mäevere Albert Tikas Arseni Korp Aleksander Teder Martin Hunt

Jaan Palo Julius Raev

Märt Maavere Endel Toome Jüri Aarne Hans Mihkelson

Julius Eerme Arnold Männiko August Raidma Voldemar Juurma Elmar Epner Viktor Raig August Karuse Edmund Must Paul Sester Jaak Annus Rein Eskel Eduard-Vilhelm Kurrik Eerik Läänsoo Arnold Niitme Herbert-Alexander Poomann Juhan Sutt Alfred Veinla Juhan Kesamaa Heinrich-Johannes Linde Arthur Haas Albert Jõgis Alexander Kimmel Johannes Leopold Kurm Alfred Kuusik Hardy-Esgad Lange Herbert Nugis Vohlrat Pirand Leonhard Praks Antoni Pärtel Ilmar Tõnissoo Julius Ungru Jaan Rajari Artur Raudla Aksel Toome

Evald-Friedrich Keskpaik Voldemar Prins Ernst Anton Kaarel-Ferdinand Laani Voldemar Truuberg Osvald Kässik Siegfried Etverk Heino Kesküll August Koppa Aldo Robert Lattik Vello Toome Oskar Vaikmäe

Kategooria:Eesti ohvitseride ülendamised Kategooria:1939. aasta Eestis


Eduard Voitra

Eduard Voitra (3/16. november 1911 Võru – 22. september 1983 Tallinn) oli Eesti purilendur ja motosportlane.

Ta kuulus Kaitseliidu Tallinna maleva purilennu salka.

16. augustil 1938 püstitas ta purilennus Eesti kestuslennu rekordi 2 tundi 20 minutit.

30. aprillil 1939 sai Eduard Voitra Ülemiste lennuväljal lennuõnnetusel raskesti vigastada.


Liverpooli laht

Liverpooli laht on laht Iiri mere idaosas Kirde-Walesi, Cheshire'i, Lancashire'i ja Merseyside'i vahel.

Liverpooli laht on tugevalt mõjutatud mageveest. Lahte suubuvad Alti, Conwy, Dee, Ribble'i ja Mersey jõed. Lahes on mitu laevavrakki ja sukeldumispaika. Lahes paikneb mitu nafta- ja gaasimaardlat, mille päeva kogutootlikkus on (2008. aasta jaanuari seisuga) 60 000 barrelit.

Lahe lõunaosas paikneb Suurbritannia esimene avamere tuulepark North Hoyle.

Liverpooli lahes on keelatud kala püüda.


Kromlehh

Kromlehh on megaliitne ehitis. Kromlehh on bretooni keelest pärit sõna, mida kasutatakse eelajalooliste megaliitiliste rajatiste kohta. Termin kromlehh on arheoloogiaringkondades praktiliselt vananenud, kuid seda kasutatakse kõnekeeles märkimaks kaht tüüpi megaliitseid ehitisi.

Kromlehh koosneb mitmest või ühest suurte püstkivide ringist, millele võib olla paarikaupa kolmas plokk peale tõstetud ja mille keskel asub mõnikord dolmen või menhir. Kromlehh koosneb dolmenitest ja menhiritest. Kromlehhid pärinevad peamiselt neoliitikumist ja pronksiajast ning need rajatised olid tõenäoliselt seotud päikesekultusega .

Kõige paremini on säilinud Stonehenge'i kromlehh Lõuna-Inglismaal Salisbury külje all. Stonehenge ehitati umbes aastatel 2500-1500 eKr.


Menhir

Menhir on esiajast pärinev inimese püstitatud sambataoline tahumata või vähe tahutud kivirahn.

Menhireid võib leida seismas üksikute monoliitidena, aga ka osana sarnaste kivirahnude grupist. Menhireid on väga erinevas suuruses, nende kuju on enamasti neljakandiline ja tipust kitsenev. Neid leidub Euroopas, Aafrikas ja Aasias, kõige enam on menhireid Lääne-Euroopas: Iirimaal, Suurbritannias ja Bretagne'is. Loode-Prantsusmaal on 1200 menhiri.


Andrei Erikson

Andrei Erikson VR II/3 (2. detsember 1892 Seliste vald, Pärnumaa – 14. märts 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kaptenleitnant, 1938).

Lõpetas Liepaja (Liibavi) kaugesõidu-merekooli. 1914. aastal mobiliseeriti ta vene mereväkke, 25. augustil 1915 ülendati lipnikuks.

Vabadussõja puhkedes astus 26. novembril 1918 Eesti sõjaväkke, olles üks esimesi teenistusse astujaid. Määrati suurtükilaevale Lembitu ning osales sellel kõigis mereväe operatsioonides. 1919. aasta kevadel tegutses suurtükiohvitserina soomusrongil. Lahingus üles näidatud vapruse eest anti talle Vabadusrist (II/3).

Vabadussõja järel jätkas teenistust mereväes, oli miiniristleja Lennuk komandöri abi, Marduse ja Laine komandör. Suri 1938. aastal kopsupõletiku tagajärjel.


Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1938

Paul Lill VR I/2 Nikolai Reek VR I/1, /2 ja II/3

Valentin Semjonoff-Vassiljev Ants Lõhmus VR I/3 ja II/3 Eduard-Ervin Liibus VR II/3 Johannes-Richard Kajak VR I/3 Frits Oja Nigul Ermaste Konstantin Kanep VR II/3 Fred Olbrei VR I/3 Eduard Ahman VR I/3 Hans Vanaveski VR I/3 Ernst-Friedrich Leithammel Mihkel Kattai Artur-Bernhard Normak Richard Maasing VR I/3 Karl-Friedrich Haas VR I/3 Eduard Putmaker Hans Matsalo VR II/3 August Ratiste VR II/3 Jaan Kurvits VR II/3

Heinrich-Eduard Multer VR I/3 Anton Stamm VR I/3

Oskar Luppe Hans-Karl Ainson VR I/3 Johann Mahlapuu Gerhard-Karl-Gustav Samson-Himmelstjerna August Jõgi Teodor Kalberg VR I/3 Johan Ostrat VR I/3 Friedrich-Johannes Huhlberg VR II/3 Jaan Lepp VR II/2 ja II/3 Jaan Org VR I/3 Rein Tomback VR I/3 Jaan Pinding Kaarel-Ruudolf Tammekand VR II/3 Artur Tenno VR I/3 Johann Jõgevest VR I/3 ja II/3 Gustav-Arnold Kasemets Juhan Toomsar VR II/3 Arnold Sinka VR II/3 Eduard Metstak Karla-Evald Liivola Jaan Lugus VR I/3 Kristjan Saar Johannes Raudmäe VR II/3 Aado Lüüs VR II/3 Johannes-Eduard Tamm VR II/3 Paul-Aleksander Villemi VR II/3 Paul Hinno VR I/3

Johannes Plaks VR I/3 Joosep Pruun VR I/3 Andrei Erikson VR II/3

Karl-Aleksander Niggol

Ludvig Teder

Aleksander Raudsepp Karla Lind Robert-Aleksander Kald Jakob Saidlo August Evert Hanno Ellam Osvald Hansen VR II/3 Jaan Pärn VR II/3 Karl Parving VR II/3 Bernhard Haltrik Paul Vent VR II/3 Jaan Aksel Aleksander Reinhold Aleksander Ilves Aleksander Kudevita Juhan Lootsar Villiam Nortman Otto Treufeldt VR II/3 Ottomar-Raimund Hindpere (end. Hindper) August Siller Aleksander Zeemann Jaan Põder Paul Rudi Feliks Jänes VR II/3 Hans Hirvelaan VR II/3 Aksel Kristjan Ernst Mill Ain Mere Karl Abel Kusta Vesilo Aadu Kalve Eduard Läte Jakob Sepp Aleksander Braun Roman Kuul VR II/3

Bruno-Aleksander Linneberg VR II/3 Johannes Santpank VR II/3 Ferdinand Schmiedehelm Albert Lukas VR II/3 Kurt-Arved Linneberg Alfred Pontak VR II/3 Mihkel Piigert Joann Veizenberg Nikolai Valge VR II/3 Johannes Roden VR II/3 Jaen Klaar VR I/3, II/2 ja II/3

Theodor-Gustav Jürgenson

Peeter-Paul Raudsepp Rudolf-Elmar Lenzius Paul Tobre Juhan Vint August Ots Martin Kurvi Otto Pork Juhan Tali Valentin Kanits Albert Alber Johannes Lest Oskar Reemet Hugo Liiv Rudolf-Johannes Rünk VR II/3 Juhan Kalmet Elmar Miil Feliks Tarm Peeter Kull Magnus Kask Jaan Ennuse Elmar Lepp Roman Uudelep Eduard-Ferdinand Hints Kristjan Metsoja Edmund Vimson Juhan Lahes Alfred-Emil Tasso Karl-Adolf Kriisk Jaan Adel Peeter Animägi Ants Koik Eduard Karjel Roman Kitt Karla Saimre Johannes Saar Mart Piirsalu Olev Rembla Kristjan Juhanson Nigul Maanemaa Julius Edor Leonhard Teder Olev Kivioja Riho Piirsalu Andres Kalmus Leo Rannit Voldemar Issako Eduard-Friedrich Stamm Harald Künnap Nikolai Lell VR II/3 Alo Tarjo Jaan Oksenberg Evald Green Boris Hein

Rudolf Rosimannus Peeter Kaseoru

Tõnis Leisner Leonhard-Otto Mardna Jaan Seimar Helmar-Balduin Tõnurist

Evald Nõmm Jaak Kukk

Johannes Kansvei Richard-Voldemar Viire

Peeter Sisask VR I/3 Hendrik Kärner Eduard Raja Juhan Koplik Peeter Auksi (end. Auksmann) Voldemar Kilits Hans Mulgi Mihkel Saarma Karl-Bernhard Öngo (Oengo) Rudolf Ernesaks Evald Tart Alfred-August Kull Ants Kalda Mart Päärson Mihkel Trimann Jaan Uritam Arnold Õunapuu Hugo Bergmann Elmar Ilp Eduard Kaurla August Liivik Karl Puusaar Juhan Pärlin Elmar Toomingas

Arnold Juhans

Jaan Paris Alo Tael Johannes-Friedrich Laul Arnold Laansoo August Peil Eduard Kuustne Johannes Malm Albert Vaher Viktor Piir Alfred Kaarsoo Elmar-Adolf Veske Ferdinand-Johannes Erik Sander Klaar Karl-Joann Kristal Boris-Aleksander Kangro Ilmar Rand Rein Talve Voldemar Nõmm Vilhelm Rehe Juhan Alakivi Valentin Vainola Kaarel Aru Vladimir Kukk Georg Laani August Luig-Luigas Voldemar Metski Julius Mölder Aarne Raudkivi Reinhold Tasuja Johann Voll Arnold Väärtnõu Hans Jams Toivo Kaldroo Siegfried Laks Jaan-Osvald Lõoke Rudolph Avekukk Robert Karunga Friedrich Kask Heinrich Koop Theodor-Jakob Kraut Elmar Orav Julius Parts Sergei Pärl Henn Rebane Hans Tenter Viktor Võsu Nikolai Mirt August Aho Arthur-Elmar Saaliste Eerik Peebus Vassili Sakala Heinrich Pehka Handu Kari Gustav Lauk Hans Pipar Arnold Silla Johannes Randrüüt Peeter Luide Otto-Karl Nolk Robert Leemann Otto Rebane Raimund Isok Paul Võrendik Evald-Johann Pirnimäe Arnold Pesti August Mae Karl-Friedrich Kildmaa Oskar Makke Juhan Tammistu (end. Stammberg) Eero Saag Otto Tamm Aleksander Bürger Arseni Palu Artur-Johannes Tammaru (end. Eichenbaum) Arvid-Johannes Johanson Harald Priipalu Martin Terts Erich Palk Julius Väljataga Aksel-Nikolai Ohaka Eduard-Aleksander Lepp

Kategooria:Eesti ohvitseride ülendamised Kategooria:1938. aasta Eestis


Tuulegeneraator

Tuuleturbiin (ka tuuleelektrigeneraator; slängis tuugen (tuulik + elektrigeneraator)) on labamasin, mis muudab tuule ehk voolava õhu liikumise kineetilise energia turbiini võlli pöörlemisenergiaks ehk mehaaniliseks energiaks.

Tuuleturbiin koosneb maastikul masti otsa püstitatud mitmelabalisest rootorist.

Eristatakse üld- ja eriotstarbelisi tuuleturbiine. Eriotstarbelised, näiteks tuuleveskid, võivad olla kohandatud jahvatamiseks, elektrigeneraatorite ajamiteks, vee magestamiseks, tõstmiseks või pumpamiseks.

Üldotstarbelisi tuuleturbiine kasutatakse tuuleelektrijaamades. Rühmiti paigaldatud suuri tuuleturbiine nimetatakse tuuleparkideks.

Laialdaselt kasutatakse tuulikelektrigeneraatoreid võimsusega 1–2 MW, maailma suurimate eksemplaride võimsus on veidi üle 7 MW. Väiksemaid tuuleturbiine kasutatakse ka väiksema võimsusega elektrigeneraatorite 10 W ajamitena.


Kätrin Järvis

Kätrin Järvis (sündinud 14. märtsil 1969) on Eesti rahvatantsujuht.

Ta on lõpetanud Rahvatantsujuhtide Kooli 2007. aastal.

Alustas tantsimist 1978. aastal lasterühmas Vallatus. Aastast 1982 on tantsuansambli Sõprus liige, sh aastast 2006 ansambli segarühmade juht.

Aastast 2008 juhendab tantsuansambli Sõprus segarühmi (A, B ja C) ning Harkujärve Põhikooli ja Pirita Majandusgümnaasiumi lasterühmi.

Koos tantsuansambli Sõprus laste- ja naisrühma juhendaja Agne Kurrikoff-Hermaniga on ette valmistanud mitu kontsertetendust, sealhulgas tantsuansambli Sõprus traditsioonilised kevadkontserdid. Üldjuhi assistendina korduvalt kaasatud üleriigiliste tantsuetenduste meeskonda.


Ruslan Stepanov

Ruslan Stepanov (sündinud 22. veebruaril 1980 Valgas) on Eesti tantsija ja koreograaf.

Tantsimist alustas Ruslan Valga tantsurühmas Stuudio Joy. Ta lõpetas 2002. aastal Viljandi Kultuurikolledži diplomitööga "Toamonodraama". Samal aastal asus tööle Vanemuise teatri balletiartistina, hakates tantsimise kõrvalt kohe ka lavastama.

Märtsis 2009 osales ta oma lavastusega "Vaikimine" Peterburi rahvusvahelisel monolavastuste festivalil "Monokkel".

2012. aastast elab Stepanov Saksamaal. Aastatel 2012–2014 elas ja töötas ta Görlitzis, kus oli tantsutrupi Wee Dance Company tantsija. 2014. aastast elab ja töötab ta vabakutselisena Saksamaal Berliinis.

2017. aastal kuulus ta festivali "Koolitants" žüriisse.

28. detsembril 1999 sai Eesti valitsuselt naturalisatsiooni korras Eesti kodakondsuse.


Ariel (Disney)

Ariel (heebrea אריאל "jumala lõvi") on Walt Disney Company filmi "Väike merineitsi" peategelane. "Väikese merineitsi" muinasjutul on 3 osa: Esimeses osas on õnneliku lõpuga Hans Christian Anderseni lugu merineitsist. Teises osas saab Ariel lapse Melody. Kolmandas osas näidatakse Arieli lapsepõlve. Arieli häält teeb kõikides osades Jodi Benson ja see film on multifilm.


Ruslan

Ruslan on peamiselt vene keeleruumis levinud mehenimi. Nime arvatakse pärinevat omakorda turgi nimest Arslan, mis tähendab "lõvi".

Vene keeleruumis on nime populariseerimisele kaasa aidanud luuletaja Aleksandr Puškini esimene poeem, aastatel 1818–1820 kirjutatud "Ruslan ja Ludmilla", ning selle alusel loodud teatrilavastused ja filmid.

Õigeusuliste kristlaste seas esineb nime Ruslan harva, sest see ei kuulu õigeusu kiriku nimede (pühakute) kalendrisse.

Naissoo vorm samast nimest on Ruslana.


Kasum

Kasum (kahjum) (profit) – raamatupidamiskohustuslase aruandeperioodi tulude ja kulude vahe.

Äriühingu tulusid ja kulusid kajastatakse kasumiaruandes (income statement). Kui tulud on suuremad kui kulud, siis on aruande lõpptulemiks kasum. Kui kulud on suuremad kui tulud, siis on lõpptulemiks kahjum.

Kasum on oma- ja müügihinna vahe. Kalendriaasta kasum moodustub toodete müügist saadud tulust.


Josh Pace

Josh Pace (täisnimega Joshua Michael Pace; sündinud 23. mail 1983) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur.

Korvpallimängu hakkas Josh Pace harjutama keskkoolis, kui ta kuulus Syracuse'i meeskonda. Oma viimasel hooajal keskkoolis olid Pace'i keskmised näitajad 10,8 punkti, ning talle anti auhind Big East Conference Sportsmanship Award. Keskkooli karjääri peale kokku olid tema näitajad 7,3 punkti, 3,8 lauapalli ja 2,4 resultatiivset söötu keskmiselt mängu kohta. Pärast seda jätkas Pace mängimist välismaal. Tema järgmisteks klubideks said Tripoli Liibanonis ja Kuovot Soomes. 2006/2007. hooajal mängis Pace Uus-Meremaa klubis Nelson Giants. Ta nimetati Uus-Meremaa All-Stariks, tema näitajad olid 19,1 punkti, 3,5 resultatiivset söötu ja 1,4 palli vaheltlõiget mängu kohta. Järgmise hooaja veetis ta East Kentucky Minersi ridades ning 2008. aasta suvel tehti Josh Pace'ile ettepanek liituda Eesti elukutseliste korvpalliklubiga BC Kalev/Cramo. Tema keskmised näitajad Balti liigas olid 9,6 punkti ja 3,9 lauapalli. Näitajad KMLis olid keskmiselt 8,7 punkti ja 4 lauapalli mängus. Pace tuli Kaleviga Eesti korvpallimeistriks.


Lahkme-Eesti

Lahkme-Eesti on Eesti maastikuvaldkond, mis pärast viimast jääaega ei olnud jääpaisjärvede all. Lahkme-Eesti kuulub Kõrg-Eesti allprovintsi.

Lahkme-Eesti on Eesti tähtsamaid veelahkmeid.


Jaapani tähtaniisipuu

Jaapani tähtaniisipuu (Illicium anisatum) on tähtaniisipuuliste sugukonda tähtaniisipuu perekonda kuuluv puu.

Erinevalt harilikust tähtaniisipuust on taim väga mürgine. Korduvalt on juhtunud, et harilikust aniisipuust tehtud tee asemel on joodud jaapani aniisipuust tehtud teed. See on põhjustanud haigussööste, atakke ja rabandust.

See puu kasvab Jaapanis, kus sellest saadakse suitsutusrohtu. Hiina rahvameditsiinis on seda kasutatud nahahaiguste raviks.

Tema viljad on väiksemad kui harilikul tähtaniisipuul ja nõrgema lõhnaga, mis meenutab pigem kardemoni kui aniisi. Ent tähtaniisipuud on siiski sedavõrd lähedased, et kui viljad on kuivatatud või muul viisil töödeldud, siis pole neid pelgalt välimuse põhjal võimalik eristada.

Jaapani tähtaniisipuu sisaldab anisatiini, šikimiini ja šikimitoksiini. Need põhjustavad neerude, kusejuha ja seedeelundite põletikku. Samuti sisaldab ta safrooli ja eugenooli, mille olemasolu on mõnevõrra lihtsam kindlaks teha, nii et just nende ainete olemasolu abil eristatakse keemiliselt jaapani ja harilikku tähtaniisipuud. Oletatakse, et anisatiin ja selle derivaadid käituvad tugevate gamma-aminovõihappe antagonistidena.


Tallinna Pooljuhttakistite Tehas

Tallinna Pooljuhttakistite Tehas oli Eestis üks esimesi elektroonikakomponente tootvaid tehaseid.

Tehas asutati aastal 1958 Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu ja Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Masinaehituse Valitsuse algatusel Tallinna Tuletikuvabriku ruumides aadressil Pärnu maantee 142. Tehase loomise eelduseks olid Tallinna Polütehnilises Instituudis Jüri Varvase juhtimisel teostatud fototakistite ja varistoride alased uurimistööd.


Munavööt

Munavööt on munajate lehekujutistega rõhtne ehisliist.

Munavööti kasutati eriti antiikkunstis ja -arhitektuuris.


Palmett

Palmett on lehvikukujuliselt asetunud palmilehti kujutav ornament.

Seda motiivi kasutati juba Vana-Egiptuses. Läbi ajaloo on palmetti kasutatud eelkõige arhitektuuris, näiteks reljeefina või maalitult, aga ka näiteks keraamikal.


Tarto maa rahwa Näddali-Leht

Ajalehte andsid välja Põlva pastor Gustav Adolph Oldekop, Kanepi pastor Johann Philipp von Roth ning Võru koolide inspektor Carl August von Roth (kooliringkonna inspektor) ning neid abistas Johanni poeg, hilisem Tartu Ülikooli eesti ja soome keele lektor Georg Philipp August von Roth.

Ajalehte trükiti Tartu Ülikooli trükkali Johann Michael Grenziuse poolt ning ajalehte tsenseeris vastavalt kehtivale korrale ülikooli esimene eesti keele lektor pastor Friedrich David Lenz.

Erinevalt varaseimast eestikeelsest ajakirjast Lühhike öppetus polnud nädalalehe peasiht mitte üksnes praktilisi näpunäiteid jagada, vaid kajastada ka suure maailma uudiseid. Nagu tol ajal tavaks, täideti uudiste osa teistest ajalehtedest võetud materjaliga, kusjuures Tartu lehe peamiseks uudiste allikaks sai kõige käepärasema väljaandena Dörptsche Zeitung. Nii lugesidki saks ja mats samasisulist ajalehte, üks saksa, teine eesti keeles, kusjuures ka ajalehtede väljanägemises oli palju sarnast.

Lehest võis lugeda näiteks äsja troonile asunud keiser Aleksander I kohta, seal oli poliitilisi anekdoote, teateid Võnnu vanglast põgenenud kirikuröövija kohta, hobusevarastest, kaitserõugete panekust, üllameelsetest tegudest, maavärisemisest Itaalias, hulludest koertest ja nende hammustuse ravimise viisist jpm.

Baltisaksa aadliringkonnast tsaarivalitsusele saadetud kaebuses osutati sellele, et leht kisub alla talupoegade kuulekust härrade suhtes, kirjutades asjadest, mis talurahvasse ei puutu. Samuti kardeti rahutusi seoses käimasoleva nekrutivärbamise ning maakaitseväe moodustamisega.

Keisri otsusega keelati juba sama 1806. aasta lõpus eestikeelse ajalehe edasine trükkimine ning kõik eksemplarid hävitati. Hävitustöö oli nii põhjalik, et pikka aega ei leitud Eestist ühtki numbrit Tarto maa rahwa Näddali-Lehte. Alles 1995. aastal leidis ajaloolane Tõnu Tannberg Peterburi ajalooarhiivist kümme nädalalehe originaalnumbrit (1, 2, 4, 5, 14, 23, 24, 25, 32, 33) ja ainult seetõttu teame täna, kuidas see leht välja näeb. Varem olid teada vaid koopiad tsensuurikomitee tsensori Friedrich David Lenzi aruannetest, mille leidis Sergei Issakov 1960. aastatel Peterburi arhiivist.

Kokku jõuti ajalehte välja anda 39 numbrit.

Žanriteemaliste lahkarvamuste tõttu varasema eestikeelse perioodilise väljaande Lühhike öppetus klassifitseerimisel on Tarto maa rahva Näddali-Lehte nimetatud ka esimeseks eestikeelseks ajaleheks.


Märtsipleenum

Märtsipleenum, ametlikult EK(b)P Keskkomitee VIII pleenum, oli 21.–26. märtsil 1950 toimunud Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee üldkogu, mis on tuntud peamiselt Eesti kunstnike, kirjanike ja haritlaste massilise kodanlikuks natsionalistiks nimetamise ja selle eest karistamise poolest. Arreteeriti ka mitmed juhtivad juunikommunistid, nagu Nigol Andresen ja Hans Kruus ning isegi vanad Eesti Vabariigis vangis istunud kommunistid nagu Hendrik Allik ja Arnold Veimer. EK(b)P KK I sekretär Nikolai Karotamm sunniti ametist lahkuma ja tema asemele asus Johannes Käbin, kes juhtis parteid kuni 1978. aastani.

Kaheksanda pleenumi toimumise põhjuseks oli ÜK(b)P KK Poliitbüroo 7. märtsi otsus "Vigadest ja puudustest EK(b)P KK töös". Selles otsuses sai Eesti kommunistliku partei juhtkond karmilt pähe oma loiduse eest võitluses kodanliku natsionalismiga, vales kaadripoliitika ajamise eest jms.


Lembit Maurer

Lembit Maurer (15. november 1929 Narva – 21. november 2006 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener.

Maurer poksis aastatel 1945–1959 Tallinna Dünamos, tema treenerid olid Nigul Maatsoo ja Martin Linnamägi. Ta pidas 167 kohtumist ja võitis neist 135 (neist seitse nokaudiga).

Maurer oli raskekaalus (üle 81 kg) viiekordne Eesti NSV meister (1953 ja 1954 ning 1956–1958). Ta osales 1958. aastal Eesti NSV – Soome sõpruskohtumisel raskekaalus (üle 81 kg) ning võitis oma kohtumise.

Maurer sai NSV Liidu meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) III koha (1953 ja 1956) ning IV koha (1951, 1952 ja 1954). Ta oli Moskva Dinamo meeskonnas NSV Liidu karikavõistluste võitja (1951). Ta sai Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel esikoha (1952 ja 1957). Ta oli Moskva meister 1952. aastal. Ta sai 1956. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.

Maurer töötas hiljem poksitreenerina. Ta oli Eesti poksikoondise treenerite nõukogu esimees 1991–1997. Alates 2008. aastast peetakse Narvas temanimelisi mälestusvõistlusi.

Tema abikaasa oli ujuja ja treener Eve-Mai Maurer.


Mihhail Jegorov

Mihhail Jegorov (18. märts 1909 Tallinn – 20. oktoober 1988 Tartu) oli Eesti agronoom ja agrokeemik.

Lõpetas 1937 agronoomia erialal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, põllumajandusteaduste kandidaat (1967). Töötas 1937–1939 TÜ aianduse ja mesinduse katsejaamas, 1939–1951 TÜ-s ja 1951–1963 EPA-s mullateaduse ja agrokeemia kateedri assistendina ning 1963–1975 oli Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudis teadur ja mitmesugustel muudel ametikohtadel.

Tema uurimisala oli fosforiidijahu kasutamine väetisena.

Õpetanud mullateadust ja agrokeemiat.


Soda Effect

Soda Effect on 2005. aastal asutatud Tartu eksperimentaal/indie/grunge-ansambel. Algul tegutses ansambel kolmekesi ja 2005. aasta sügisel salvestati selles koosseisus ka esimene album "Goodbye Fantasy". Loos "Embrace the Enlightened One" mängib külalisena suupilli Margus Anderson, kes astus üles ka mõnel live-esinemisel. 2006. aasta veebruaris liitus teine kitarrist Runn, kes osales ka "Goodbye Fantasy" väljaandmisel ja esitluskontsertidel. 6. juulil 2006 astus Soda Effect üles Raadio 2 saates "R2 Live".


Meistriliiga 2009

Meistriliiga 2009 oli Eesti jalgpalli kõrgliiga Meistriliiga 2009. aasta hooaeg.

Tiitlikaitjana alustas hooaega FC Levadia. Esiliigast tõusid FC Kuressaare ja esimest korda Meistriliigasse pääsenud Paide Linnameeskond. Tartu Tammeka on tegevuse lõpetanud JK Maag Tammeka õigusjärglane.


Peet Sarepera

Peet Sarepera [ka Saarepera või Sareperra] (7. juuni 1873 Väike-Kõpu vald – 3. märts 1936 Viljandi) oli Viljandi notar 1926. aastast kuni surmani.

Ta õppis Viljandi linnakoolis. 1893. aastal sai ta Viljandi kreisivelskriks ning oli ametis ka rahukogu pristavi juures.

Ta suri pikka aega kestnud südamehaigusesse.


Johannes Kelk

Johannes Kelk VR I/3 (7. märts 1890 Tartu – 7. mai 1948 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (veebel).

Osales Esimeses maailmasõjas. Teenis alates 23. detsembrist 1918 Õhukaitses aviomehaanikuna, 30. jaanuaril 1919 tegi kaasa esimese lennu Eesti esimesel sõjalennukil.


Saare maavolikogu (1940)

Saaremaa maavolikogu valiti Saaremaa vallavanemate täiskogu poolt 8. märtsil 1940.

Aleksander Rei, Pöide vallavanem Madis Kolk, Muhu vallavanem Aleksei Küng, Laimjala vallavanem Juhan Tiik, Kaarma vallavanem August Ots, Valjala vallavanem Juhan Võidumaa, Leisi vallavanem Priidu Tammart, Mustjala vallavanem Osvald Niit, Kärla vallavanem Valdar Mälk, Lümanda vallavanem Hindrek Suurkivi, Salme vallavanem Aleksander Münt, Torgu vallavanem

Vallavanemate esindajaks maavalitsusse valiti ühel häälel Lümanda vallavanem Valdar Mälk.

Enne valimisi andis maavanem Hendrik Otstavel Vabariigi Presidendi käskkirjaga määratud Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgid Valjala vallavanemale August Otsale, Pihtla vallasekretärile Hain Maripuule ja Saare maavalitsuse hoolekande osakonna asjaajajale Karl Kaldile.

Kategooria:Saare maakonna ajalugu Kategooria:1940. aasta Eestis


Järva maavolikogu (1940)

Järvamaa maavolikogu valiti 8. märtsil 1940 valla- ja linnavanemate täiskogu poolt Paides maavalitsuse ruumes.

Koos olid kõik 13 vallavanemat ning Türi ja Tapa linnavanemad.

Jaan Ainvere, Särevere vallavanem Karl Õunapuu, Ambla vallavanem August Oll, Lehtse vallavanem Jakob Amos, Koigi vallavanem Richard Hallimaa, Vajangu vallavanem Albert Suurkivi, Väinjärve vallavanem Richard Valdmaa, Kareda vallavanem Jaan Krass, Paide vallavanem Voldemar Nõukas, Võhmuta vallavanem Ants Viirmaa, Türi linnavanem Jaan Maidre, Tapa linnavanem.

Esindajaks Järva maavalitsusse valiti Albert Suurkivi.


Võru maavolikogu (1940)

Võrumaa maavolikogu valiti 8. märtsil 1940 valla- ja linnavanemate täiskogu poolt Võru maavalitsuse ruumes. Koos olid kõik 26 vallavanemat ja Antsla linnavanem.

Arnold Maidla, Lasva vallavanem Richard Järg, Orava vallavanem Konrad Kõiv, Rõuge vallavanem Arvo Pilt, Vastseliina vallavanem August Parv, Haanja vallavanem Paul Antsov, Antsla vallavanem Ilmar Lilliallik, Valgjärve vallavanem Eduard Viljalo, Mooste vallavanem Eduard Kokk, Varstu vallavanem Kaarel Loos, Lepistu vallavanem Enn Hinn, Kasaritsa vallavanem Hugo Leis, Kanepi vallavanem Kaarel Hommik, Antsla linnavanem.

Maanõunikuks valiti Räpina vallavanem Johannes Paabusk.


Apollon Saarne

Apollon Saarne (ka Spridis, Spriidis, Saarde; 28. oktoober 1906 Tallinn – 8. detsember 1975 Mölndal, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.


Minna Adoff

Minna Adoff (kuni 1928 Minna Peterson, 20. juuli 1895 Särghaua talu, Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 26. november 1975) oli eesti hambaarst.

Lõpetas 1917 Tartu Hambaarsti Kooli, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.

Oli hambaarst Tallinnas, 1928 abiellus Ferdinand Adoffiga. 1944 põgenes Rootsi, jätkas praksisega Stockholmis.


Mustpeade maja

Mustpeade maja (ka mustpeade vennaskonna hoone, varem ka mustapeade maja) on üks väheseid Tallinna vanalinnas säilinud renessanssehitisi. Selle aadress on Pikk tänav 26. Mustpeade maja asub Pika tänava ja Pühavaimu tänava vahelisel kõrgendikul ja on loodusliku asendi tõttu mitmetasandiline: Pühavaimu tänava poole jäävad hoone 1. ja 2. korrus, Pika tänava poole aga 3. ja järgmised korrused.


Digitaator

Digitaator on sisendseade analoogandmete teisendamiseks digitaalkujule. See koosneb digiteerimislauast ja osutusseadmest (hiir e kursor e litter), millele vajutades edastatakse vastava elemendi koordinaadid arvutisse.


Digiteerimine (majandus)

Digiteerimine on digitaalsete tehnoloogiate kasutamine äriprotsesside loomiseks digitaalses maailmas või ärimudelite transformeerimine digimaailma. Digiteerimisel on mitu tähendust: paberivabaks muutumine, andmeanalüütika, tehisintellekt, avatud plaaniga kontor ja agiilsed meeskonnad. Samuti on see ka kultuuriline muutus, mis nõuab organisatsioonidelt uute teguviiside katsetamist ja tihti ka leppimist läbikukkumistega.

Digitehnoloogiad häirivad turge, kus ettevõtted tegutsevad. Sealhulgas hõlbustavad need olemasolevate toodete ja teenuste uuesti kombineerimist, luues uusi digitaalse pakkumise vorme, mis vähendavad turule sisenemise tõkkeid, eelistavad teenuseid toodetele ning takistavad ettevõtete monopoli tekkimist. Veel enam on digitehnoloogiatel tugev mõju nende tarbijate käitumisele, kellel on juurdepääs informatsioonile ja suhtlusvõimalustele.


Ferdinand Kabe

Ferdinand Kabe (kuni 1935. aastani Ferdinand Kreitzmann; 14. november 1883 Küti vald Virumaa – 1963) oli eesti õpetaja.

Ferdinand Kreitzmann sündis kooliõpetaja perekonnas (õpetajad olid nii isa kui ka vanaisa).

Alghariduse omandas ta Vinni külakoolis. Aastal 1904 lõpetas ta Tallinnas 4-klassilise linnakooli ja 1907 pedagoogilised kursused. Seejärel täiendas ta end kursustel Tallinna Õhtugümnaasiumis ning asus õppima Peterburi Psühhoneuroloogia Instituuti, kust kaks aastat hiljem lahkus majanduslike raskuste tõttu.

Ta abiellus 25. mail 1913 Martha-Rosalie Pommiga (sündinud 9. märtsil 1884 Tallinnas). Neil oli adopteeritud poeg Herman-Robert (sündinud 17. septembril 1918 Tallinnas).

Aastal 1935 eestistas Ferdinand Kreitzmann oma perekonnanime Kabeks.

Ta suri 1963. aastal ning on maetud 7. märtsil 1963 Tallinna Rahumäe kalmistule.


Koeru kihelkond

Koeru kihelkond (ka Maarja-Magdaleena kihelkond, saksa keeles St. Marien-Magdalenen, lühend Koe) oli kihelkond Järvamaal ja Eestimaa kubermangu Järva kreisis.


Ihasalu päevamärk

Ihasalu päevamärk on päevamärk Harju maakonnas Jõelähtme vallas Ihasalu poolsaare tipus Uitru säärel.

Päevamärgi geograafilised koordinaadid on .

Valget värvi betoontorni kõrgus jalamist on 10 meetrit.

Päevamärk ehitati 1938. aastal.

2003. aastast pole päevamärk enam navigatsioonimärgina kasutusel. Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 150.


Edgar Põdra

Edgar Põdra (17. aprill 1897 Tallinn – 2. märts 1939 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939).

Sõjaväe keskhaigla komandant Tallinnas. Suri ajupõletikku.


Roomassaare alumine tulepaak

Roomassaare sihi alumine tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Kuressaare linnas Roomassaare sadamas.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .

Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 12 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 14 meetrit.

Tulepaak moodustab sihi Roomassaare ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 721 meetrit ja sihi asimuut on 321,5°.

Tulepaak ehitati 1984. aastal.


Vergi tuletorn

Vergi tuletorn (ka Vergi tulepaak) on tuletorn Lääne-Virumaal Haljala vallas Vergi sadamas.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Valge raudbetoontorni kõrgus jalamist on 10 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 11 meetrit.

1924. aastal püstitati esimene kolme meetri kõrgune raudplekiga kaetud püramiidjas automaatvalgustiga tulepaak Vergi sadama juurde rannakivile.

1936. aastal ehitati Armas Luige juhtimisel uus laternaruumi ja rõduga valge raudbetoontorn. Sellisena on tuletorn säilinud tänapäevani.


Emmaste alumine tuletorn

Emmaste sihi alumine tuletorn (ka Emmaste alumine tulepaak) on tuletorn Hiiumaa vallas Rannakülas.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Laternaruumi ja rõduga valge betoontorni kõrgus jalamist on 11 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 11 meetrit.

Tuletorn moodustab sihi Emmaste ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 1071 meetrit ja sihi asimuut on 89,4°.

Tuletorn ehitati 1935. aastal.


Kallavere alumine tulepaak

Kallavere sihi alumine tulepaak on tulepaak Harju maakonnas Jõelähtme vallas Saviranna külas. Moodustab Kallavere ülemise tulepaagiga sihi.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on . Asub merepinnast umbes 15 meetri kõrgusel, ehitis ise on 25 meetri kõrgune. Ehitis on rannajoonest 200 meetrit lõunas ja liitsihi ülemisest tulepaagist 1,3 kilomeetrit põhjas.

Tulepaak rajati 1986. aastal. Torn on valmistatud metallist ja värvitud valgeks. Külgedel on mustad ristkülikud.


Kallavere ülemine tulepaak

Kallavere sihi ülemine tulepaak on tulepaak Harju maakonnas Jõelähtme vallas Kallavere külas Maardu korruselamute lähedal. Moodustab sihi Kallavere alumise tulepaagiga.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on . Asub merepinnast umbes 20 meetri kõrgusel, ehitis ise on 40 meetri kõrgune.

Tulepaak rajati 1986.


Panga tulepaak

Panga tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Saaremaa vallas Panga külas.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .

Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 30 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 48 meetrit.

Tule sektor on valge 0°...360° ja nähtavus on 7 meremiili.

Tulepaak ehitati 1962. aastal.


Avokaado

Avokaado on avokaadopuu ehk ameerika pirnloorberi (Persea americana) vili. Avokaadoks võidakse nimetada ka avokaadopuud.

Avokaadod on pirni kujuga, 7–20 cm pikad ja kaaluvad 0,1–1 kg. Vilja sees on suur kõva seeme, mida kõnekeeles kiviks kutsutakse, mis on 5–6½ cm pikk.

Pirnloorberid kasvavad ekvatoriaalses, lähisekvatoriaalses ja lähistroopilises kliimas. Õhuniiskus peab olema suur ja isegi tugev tuul pole soovitatav, sest see kuivatab õisi ja mõjutab tolmlemist. Öökülmade ajal võivad viljad, sealhulgas toored, puu otsast alla kukkuda. Puude kastmise vesi ei tohi olla soolane, sest see vähendab saaki.

Pirnloorbereid kasvatatakse paljudes maailma piirkondades. Erinevalt banaanidest, kus maailmas kõigest paari sorti kasvatatakse, on avokaadodest aretatud palju sorte ja üldiselt on igas maailma otsas omad sordid.

Riikidest on maailma kümme suurimat avokaadokasvatajat Mehhiko (1 040 390 t), Indoneesia (263 575 t), USA (214 000 t), Colombia (185 811 t), Brasiilia (175 000 t), Tšiili (163 000 t), Dominikaani Vabariik (140 000 t), Peruu (102 000 t), Hiina (85 000 t) ja Etioopia (81 500 t).

Istandustest saab avokaadosid keskmiselt 7 t/ha, erandjuhtudel on saavutatud koguni 20 t/ha. Probleemiks on asjaolu, et aastane saagikus ei ole ühesugune, vaid head ja halvad saagiaastad vahelduvad.

Avokaadodele on omane järelvalmimine. Vili kasvab suureks puus, kuid küpseda võib ka pärast korjamist. Selles suhtes sarnaneb avokaado tomatite, banaanide, melonite ja aprikoosidega, mis samuti järelvalmivad. Müügiks mõeldud avokaadod korjatakse käsitsi, kui nad on veel pooltoored ja kõvad, ning hoitakse temperatuuril 3,3–5,6 °C, kuni nad valmivad. Kui avokaado kukub puu otsast maha, siis võib ta maaski valmida. Toatemperatuuril juhtub see mõne päevaga. Valmimist kiirendab see, kui avokaadosid hoitakse koos teiste viljade, eriti õunte ja banaanidega. See tuleneb eteeni mõjust. Mõned supermarketid töötlevad avokaadosid spetsiaalselt eteeniga, et nad kiiremini valmiksid.

Avokaado viljaliha on väga õlirohke ja mageda maitsega.

Suurbritannias hakati avokaadosid müüma 1960. aastatel. Välise sarnasuse tõttu turustati neid algul pirnloorberi nime all (avocado pear). Inimesed mõtlesid, et kui nimes juba pirn sees on, siis tuleb neid süüa magustoiduks, nagu sealmaal pirne söödi. Kuid avokaadod on täiesti magedad ja sellepärast hakkasid inimesed kaebama, et need ei kõlba süüa. Sellest ajast müüakse neid avokaadode nime all, et inimesed neid magustoiduks ei peaks.

Avokaado aitab kaasa glutatiooni tootmisele organismis.


Lääne-Eesti

Lääne-Eesti on Eesti lääneosa, millele maastikuteaduslikult vastab suuresti Lääne-Eesti maastikuvaldkond. Lääne-Eesti hulka arvestatakse ka Soomaa maastikurajoon, mis aga kuulub Vahe-Eesti maastikuvaldkonda.

Mõnikord, kui tahetakse täpsemalt määratleda mingi geograafilise objekti vms asukohta Eesti territooriumil, räägitakse ka Edela- ja Loode-Eestist.


Päevamärk

Päevamärk on laevasõidu ohutust tagav ja orienteerumist kergendav tornikujuline rajatis kaldal või madalas vees.

Erinevalt tuletornidest ja tulepaakidest puudub päevamärkidel valgusti. Kui tuletornis või tulepaagis tuld ei süüdata, on need käsitletavad päevamärkidena.

Päevamärkidena on tänini ametlikult kasutusel ka kirikud, näiteks Paluküla päevamärk Hiiumaal ja Kihelkonna ülemine päevamärk Saaremaal.

Mõned päevamärgid on Veeteede Ameti poolt tühistatud ja seega kasutuselt kõrvaldatud, kuid rajatised on säilinud (näiteks Kumari päevamärk, Saastna päevamärk). Päevamärgina oli kasutusel ka Kiipsaare tuletorn, mis 2012. aasta seisuga on samuti navigatsioonimärgina tühistatud.


Rahandusministeerium

Rahandusministeerium on Eesti riigi valitsusasutus. Rahandusministeeriumi ülesanne on valitsuse maksu-, finants- ja eelarvepoliitika kujundamine ja elluviimine.

Eesti rahaministeerium loodi aastal 1918 ja taasloodi rahandusministeeriumina 1990. aastal.

Alates 17. aprillist 2023 on rahandusminister Mart Võrklaev.


Põhja-Eesti

Põhja-Eesti on Eesti territooriumi põhjaosa. Maastikuteaduslikult vastab see suuresti Põhja-Eesti maastikuvaldkonnale.

See hõlmab ka osa Kõrvemaast, mis jääb Vahe-Eesti maastikuvaldkonda, ja Alutaguse madaliku Ida-Eesti maastikuvaldkonnast. Põhja-Eesti kõige põhjapoolseima ääre moodustab Soome lahe rannikumadalik, mida ilmestab Põhja-Eesti klint.

Põhja-Eesti oli nagu Lääne-Eestigi pärast viimast jääaega pikka aega jääpaisjärvede ja mere all.


Pjotr Kaverin

Pjotr Pavlovitš Kaverin (vene Пётр Павлович Каверин; 9. september 1794 – 30. september 1855) oli vene kaardiväeohvitser, Aleksandr Puškini sõber.

Pärines Moskva kubermangu aadliperekonnast, isa Pavel Nikititš Kaverin oli senaator ja Kaluga kuberner. Aadlisuguvõsast pärines ka tema ema Anna Petrovna Kaverina, sündinud Korsakova.

Hariduse omandas esmalt Moskva ülikooli pansionaadis, seejärel Moskva ja Göttingeni ülikoolides.

1838. aastast oli Kaverin Volõõnia piirivalvebrigaadi komandör. Selle staap asus tollal Austria-Ungari piiri lähedal paiknenud Radivilõvi linnas tänase Ukraina aladel. Kaverin teenis ja elas selles linnas surmani ning on maetud Radivilõvi kalmistule.

Puškin on pühendanud talle luuletused "Kaverinile" ja "Kaverini portreele". Kaverini nime kannab ka üks nimitegelase sõpradest Puškini teose "Jevgeni Onegin" esimeses peatükis.


Meenakshi Chintapalli

Dr. Meenakshi Chintapalli (USA, San Antonio) on USA pediaater.

Pediaatrite Akadeemia liige, South Westerni Ülikooli arstiteaduskonna kliiniline abiprofessor ning Texase osariigi aju neurohoolduse organisatsiooni koolitaja Lõuna-Texase metodistliku haigla lasteosakonna asepresident.


Džafar Mallajev

Džafar Mallajev (vene keeles Джафар Маллаев; sündinud 18. septembril 1949) on Venemaa pedagoogikateadlane.

Dagestani Riikliku Pedagoogikaülikooli professor ja rektor, pedagoogikateaduste doktor.

UNESCO preemia ja Putini preemia laureaat.


Reet Priiman

Reet Priiman (sündinud 21. veebruaril 1939 Tallinnas)PhD, on eesti keemik, loodusteaduste õppejõud, erinevate ülikoolide ning munitsipaalsete koolitusettevõtete lektor. Paljude teaduslike ja populaarteaduslike publikatsioonide autor, sealhulgas teemal "Inimväärtuste integratsioon haridusse".


Viktor Nikulin

Viktor Nikulin (sündinud 26. aprillil 1953 Tallinnas) on Eesti poksija ja poksitreener. Ta poksis aastatel 1968–1975 Dünamos, tema treener oli Vladimir Mazjakin ja Aniss Murtazin. Ta pidas 128 kohtumist ja võitis neist 116.

Nikulin oli kukk-kaalus (kuni 54 kg) ühel aastal (1972) Eesti NSV juunioride ja täiskasvanute meister. Ta oli kahekordne Eesti NSV meister kukk-kaalus (1972, 1973) ja sulgkaalus (kuni 57 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1974–1976).

Nikulin võitis XIII Roman Kuura mälestusvõistlustel sulgkaalus (kuni 57 kg) esikoha (1974). Ta võitis Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel III koha (1975). Ta sai 1972. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.

Nikulin töötab poksitreenerina, praegu (2009) Baltic Staris.


Volta tehas

Volta tehas oli Tallinnas 1900. aastal tööd alustanud tööstuskäitis, mis asub Kalamaja asumis Tallinnas. Tehase nimevaliku aluseks oli Alessandro Volta isik.


Ekraaninäitlejate Gildi auhind

Ekraaninäitlejate Gildi auhind (ingl. Screen Actors Guild Awards) on Ameerika Ühendriikide filmi- ja teleauhind, millega Ekraaninäitlejate Gild igal aastal oma liikmeid tunnustab. Auhinda antakse välja alates 1995. aastast.

Kandidaadid seavad üles 4200 ühenduse juhuslikult valitud liiget ning võitjad valivad kõik liikmed, keda on Ekraaninäitlejate Gildis ligi 120 000. Auhinda loetakse Hollywoodi üheks tähtsamaks tunnustuseks, mille alusel ennustatakse edu mõni nädal hiljem toimuval Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhindade jagamisel.

Näitleja-nimeline (The Actor) pronksist auhinnakuju on 40 cm pikkune ja kaalub 5,5 kg.


Eesti jalgpalli superkarikas

Eesti Superkarikas, alates 2024. aastast ametlikult A. Le Coq Superkarikas on ühemänguline jalgpalli tiitlivõistlus valitseva Eesti meistri ja karikavõitja vahel. See toimub Meistriliiga hooaja eel alates 1996. aastast.


Nõmmemetsad

Nõmmemetsad ehk nõmmikud on kuivadel toiteainetevaestel muldadel kasvavad metsad; ühtlasi metsatüpoloogilise klassifikatsiooni tüübirühm, kuuludes arumetsade tüübiklassi.

Nõmmemetsade levila on Eestis ebaühtlane, rohkem leidub neid Põhja-, Loode- ja Kagu-Eestis ning saartel, Eesti metsadest moodustavad nad umbes kolm protsenti. Nõmmemetsi esineb Eestis luidetel, limnomõhnadel, oosidel jne.

Nõmmemetsades esineb kõige rohkem mändi, hoopis vähem esineb kuuske, arukaske jt puuliike. Kasvupinnas on happeline ning põhjavesi asub mitme meetri sügavusel.

Alustaimestik on üldjuhul liigivaene ja hõre. Puhmarinde moodustavad tavaliselt kanarbik, pohl, leesikas, nõmm-liivatee ja rannikualadel ka kukemari.

Rohttaimestik tavaliselt puudub või esineb hõredalt palu-härgheina, kassikäppa ja mõningaid kõrrelisi, samblarindes domineerivad põdrasamblikud.


Viiburi kubermang

Viiburi kubermang (soome keeles Viipurin lääni, vene keeles Вы́боргская губе́рния, rootsi keeles Viborgs län) oli Soome ajalooline haldusüksus.

Viiburi lään ja kubermang oli Rootsi Kuningriigi ja Venemaa Keisririigi koosseisus aastast 1721 (de facto 1710) kuni 1917 (aastast 1812. Soome Suurvürstiriigi koosseisus) ja Soome Vabariigi koosseisus 1917–1940 ning 1941–1944, keskusega Viiburi linnas.

Venemaa keisririigi Viiburi kubermang piirnes põhjas Soome Suurvürstiriigi ning idas Aunuse ja lõunas Peterburi kubermanguga.

1930ndate lõpus jagunes Viiburi lään 6 linnaks (Viiburi, Kotka, Lappeenranta, Käkisalmi, Sortavala ja Hamina) ja neljaks aleviks (Koivisto, Kouvola, Lahdenpohja ja Lauritsala).


Laanemetsad

Laanemetsad on viljakatel muldadel kasvavad metsad; ühtlasi metsatüpoloogilise klassifikatsiooni tüübirühm, kuuludes arumetsade tüübiklassi.


Marko Siilak

Marko Siilak (sündinud 28. aprillil 1980) on eesti disainer, helilooja ja muusikaprodutsent.

Tema lapsepõlv möödus Muhu saarel. 1987. aastal astus ta kohaliku kooli rahvapilliorkestrisse. Ta õppis Vello Tikerpalu juhendamisel 7 aastat klarnetit, kuid mängib ka klaverit ja löökriistu.


Sürjametsad

Sürjametsad on õhukestel ja kuivadel lubjarikkail muldadel kasvavad metsad; ühtlasi metsatüpoloogilise klassifikatsiooni tüübirühm, kuuludes arumetsade tüübiklassi.

Sürjametsad kasvavad enamasti positiivsetel pinnavormidel, näiteks oosidel, mõhnadel.

Sürjametsades on tavaliselt enim mändi ja kuuski. Alustaimestu on liigirikas, sageli on võimust võtnud kuivust taluvad ja lubjalembesed liigid.


Leideni Ülikool

Leideni Ülikool on Leidenis asuv 1575. aastal asutatud ülikool. See on Hollandi vanim ülikool. Leideni Ülikool kuulub Coimbra gruppi.

Maailma ülikoolide pingereas "THE-QS World University Rankings" asub Leideni Ülikool 60. kohal, QS paigutab Leideni Ülikooli maailmas 29. kohale humanitaarteadustes .


Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala

Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala asub Võru maakonnas Võru ja Setomaa valla territooriumil. Kaitseala pindala on 1237 hektarit.

Kaitseala ajalugu ulatub 1962. aastasse, mil kaitse alla võeti Piusa jõe ürgorg ja selle kallaste Devoni liivakivipaljandid ehk nn müürid (Piusa jõe liivakivipaljandid). Praegused piirid aastast 1997. Hiljem võeti kaitse alla ka Piusa jõe ürgorus kasvavad metsa- ja niidukooslused.

Kaitsealal on üks sihtkaitsevöönd – Härma sihtkaitsevöönd, ja üks piiranguvöönd – Piusa jõe ürgoru piiranguvöönd.


Paganamaa maastikukaitseala

Paganamaa maastikukaitseala on maastikukaitseala Võrumaal Rõuge vallas Pähni, Tagakolga, Liguri ja Paganamaa külas. Kaitseala pindala on 1030 hektarit.

Eriilmeline maastik võeti kaitse alla 1962. aastal. Maastikukaitseala praegused piirid kinnitati 1996. aastal.

Paganamaa maastikukaitseala tähelepanuväärseimad loodusobjektid on Piiriorg ja sellega seotud järvedeahelik, Peeli jõgi, metsa- ja niidukooslused ning loodus- ja pärandkultuurmaastik vaheldusrikkal mõhnastikureljeefil.

Kaitsealal on kaks sihtkaitsevööndit ja üks piiranguvöönd.


Ainja maastikukaitseala

Ainja maastikukaitseala on kaitseala Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Ainja külas.


Meelva maastikukaitseala

Meelva maastikukaitseala asub Põlva maakonnas Räpina ja Põlva vallas. Kaitseala pindala on 2073 hektarit.

Kaitseala ajalugu ulatub 1981. aastasse, mil kaitse alla võeti teiste seas Meelva raba ja Meelva järv. Praegused piirid on aastast 1998. Hiljem võeti tähelepanu alla ka sealsed kaitsealused liigid ja Pado järv.

Maastikukaitsealal on kehtestatud 1 piirangu- ja 1 sihtkaitsevöönd.


Suur menhir

Suur katkine menhir (bretooni Men ar hroëc'h 'haldjakivi'; prantsuse Le grand menhir brisé) on iidne megaliit, mis asub Prantsusmaal Bretagne'i poolsaarel Locmariaqueris.

See menhir on püstitatud umbes 4700 eKr koos ülejäänud 18 kiviplokiga ümbruskonnas. Teadmata põhjustel kukkus menhir umbes 4000 eKr ümber ning purunes neljaks tükiks. See sammas on teadaolevalt suurim kiviobjekt, mida on transportinud ja püstitanud neoliitikumi inimesed. Samba kõrgus oli 20,60 meetrit ja kaal 280 tonni.

Arheoloogilised leiud on tõestanud, et menhir on tõepoolest olnud varem püstises asendis. Populaarseima teooria järgi lõhuti menhir tahtlikult. Kahtlematult on teised lähedusse püstitatud menhirid eemaldatud ja neid on kasutatud läheduses olevate hauakambrite ja dolmenite ehitamisel. Viimastel aastatel on mõned arheoloogid arvutil loodud mudeli toetusel arvamusel, et põhjuseks oli hoopis maavärin.


Rumal nali

"Rumal nali" on ansambli J.M.K.E. album aastast 1996. See sisaldab aastatel 1986–1989 salvestatud laule.


Ainult planeet

"Ainult planeet" on ansambli J.M.K.E. stuudioalbum aastast 2002. See sisaldab peamiselt bändi sajandivahetusel kogumikudel välja antud palasid, kui ka uuslindistusi uuematest lauludest, mida samuti lindistati kogumikudele.

Lood 1, 3-8, 10-12 ja 15 on uued, albumi jaoks salvestatud laulud, lindistatud 2001-2002.

Lood 9, 13 ja 16 on uussalvestused vanematest kogumikulauludest, lindistatud samadel sessionitel.

Lood 2 ja 14 salvestatud 2000-2001 "Mätta Fondi" kogumikudele ning on sellel olevate versioonidega identsed.


Leemur

katta (Lemur catta) perekonda Leemur (Lemur) mis tahes leemurlast ülemsugukonna Lemuroidea mis tahes esindajat, st Madagaskaril elavaid poolahvilisi leemurid on rahutud surnute hinged Rooma mütoloogias


Indrilased

Indrilased (Indriidae) on sugukond strepsiriinsete primaatide alamseltsist. Nad elutsevad Madagaskaril ning on herbivoorid, toitudes eelkõige lehtedest, õitest ja puuviljadest.


Kihnu tuletorn

Kihnu tuletorn on tuletorn Pärnu maakonnas Kihnu vallas Kihnu saare lõunatipul.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Laternaruumi ja rõduga valge malmtorni kõrgus jalamist on 28 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 29 meetrit.

Tuletorn ehitati 1865. aastal.


Nikolai Grünthal

Nikolai Grünthal (17. oktoober (5. oktoober vkj) 1897 Misso vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 25. august 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti omavalitsus- ja riigiametnik, Petseri linnapea alates 1936. aastast.


Triumf (film 2006)

"Triumf" (ingl The Ron Clark Story; festivalidel pealkirjaga "The Triumph") on tõsielul põhinev 2006. aasta USA telefilm, mis räägib väikelinnast New Yorki kolinud kooliõpetajast, kes üritab oma õpilaste elusid paremuse poole muuta.

Peategelast Ron Clarki kehastab Matthew Perry, kes esitati rolli eest Kuldgloobusele ja Ekraaninäitlejate Gildi auhinnale.


Alice Talvik

Alice Talvik (neiuna Alice Ader; sündinud 2. aprillil 1940 Helsingis) on eesti teleteadustaja, saatejuht ja näitleja.


Mehikoorma tuletorn

Mehikoorma tuletorn on tuletorn Põlva maakonnas Räpina vallas Mehikoorma alevikus Peipsi lõunaosa ja Lämmijärve kaldal. Majaka kujutis on ka Meeksi valla vapil ja lipul. 2008. aastal andis Eesti Post välja Mehikoorma tuletorniga margi.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Laternaruumi ja rõduga valge raudbetoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 16 meetrit. On kolmest Peipsi järve tuletornist kõrgeim. ENSV ajal oli selle seinal tahvel, mis teatas et 1944. aastal jõudis sealtkaudu Eesti territooriumile 8. laskurkorpus. Tuletorn ehitati 1938. aastal.


Koera veregrupid

Koertel on kirjeldatud umbes 13 veregruppi.

Algselt tähistati veregruppe tähtedega (A, B, C, D, E, F, G, J, K, L, M, N, Tr, O, He) ning seejärel akronüümiga CEA (Canine erythrocyte antigen), kuid vältimaks segadust lühendiga carcinoembryonic antigen kasutatakse tänapäeval selle asemel DEA (Dog Erytrocyte Antigen) märgistust, millest igapäevases kliinilises kasutuses on oluline DEA 1.1. süsteem. Vähem leiab kasutust DEA 1.2, DEA 3, DEA 4, DEA 5 ja DEA 7 tüpiseerimine.


536

536. aasta (DXXXVI) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas teisipäeval. Arvu 536 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.


Aruküla puisniit

Aruküla puisniit on umbes 0,8 ha suurune hästi säilinud puisniit Paide–Jõeküla tee nurgal Arukülas.

Varem oli selline maastik Järvamaale tüüpiline.


Arumetsad

Arumetsad on üks peamisi metsatüübiklasse.

Arumetsade peamiseks puuliigiks on harilik mänd või harilik kuusk. Lisaks okaspuudele võib seal kasvada veel arukaske, harilikku haaba ja sangleppa, aga ka laialehiseid puuliike tamme, saart, vahert jt.

Arumetsad kasvavad mineraalmuldadel või õhukese turbakihiga (alla 30 cm) soostunud muldadel. Toitainerikkus võib olla arumetsades väga vahelduv, väga vaestest (nõmmemännikud) väga rikkani (loometsad). Niiskustingimused sõltuvad sellest, millisele kivimile muld on tekkinud ja sellest, kui sügaval on põhjavesi.

E. Lõhmuse järgi kuuluvad siia ka soovikumetsad ja rabastuvad metsad.


Kuldjala torn

Kuldjala torn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, aadressil Gümnaasiumi tänav 1a. Kuldjala tornist vasakul asetseb Saunatorn ja paremal pool Nunnadetagune torn.

Torn rajati ilmselt aastail 1311–1320 linna läänemüüri nurgatornina. Torni nimi de Guldene Voet pärineb 1434. aastast. Hiljem laiendati müüriga piiratud ala põhja pool torni ja ehitati Loewenschede torn. Torn on viiekorruseline.

Kuldjala torni kujunemises eristatakse mitut ehitusjärku. Olulisi ümberehitusi tehti 1370–1372, pärast 1422. aastat ja arvatavasti 1610. aastatel, kui Kuldjala torni lõplikuks kõrguseks sai 22,5 meetrit. Torni läbimõõt on ligikaudu 10 meetrit.

Torni lahinguplatvorm asus 22 meetri kõrgusel ning kaeti katusega alles 15. sajandil, varem oli torn ülalt avatud.

Ülemisi korruseid kasutati kaitseotstarbel ja alumisi laoruumidena. Põhiplaanilt on torn hobuserauakujuline, selle linnapoolsed niinimetatud kannad on sirgjooneliselt pikendatud.

Torn on hästi säilinud, seda kasutatakse noorteliikumise Kodulinn eestvedamisel näitusepaigana, loengu- ja kontserdi ruumidena. Kuldjala torni järgi on nime saanud ka Kuldjala lauluselts, mis aeg-ajalt seal kontserte annab.


Adolf Tolkatšov

Adolf Tolkatšov (6. jaanuar 1927 Aktöbe, Kasahstan – 24. september 1986) oli Nõukogude Liidu elektroonikainsener, kes edastas salajasi dokumente CIA-le aastatel 1979–1985. Tolkatšov andis CIA-le ülisalajast teavet Nõukogude Liidu radariprojektide kohta.

Aastal 1985 ta vahistati ning talle mõisteti surmanuhtlus.


Muinaskihelkond

Kihelkond ehk muinaskihelkond oli muinasaegne poliitilis-administratiivne territoriaalüksus tänapäeva Eesti ja Läti alal.


Heldur Karmo

Heldur Karmo (kuni 13.05.1935 Heldur Kamberg; 16. mai 1927 Tallinn – 17. juuni 1997 Tallinn) oli eesti luuletaja, Eesti viljakaim laulusõnade autor.

Heldur Karmo lõi ja tõlkis üle 3500 lauluteksti. Sõnaraamatuid appi võttes suutis ta laulusõnu tõlkida 10–15 keelest.


Heino Hankewitz

Heino Hankewitz (sündinud 20. jaanuaril 1954 Viru-Nigulas Lääne-Virumaal) on Eesti endine riigiametnik.


Jaan Kurn

Jaan Kurn ( Kärstna vald, Viljandimaa – 30. märts 1981 Tallinn) oli eesti õpetaja ja luuletaja.

Sündis Metsakuru külas Patsi talus popsi pojana, õppis Kärstna ministeeriumikoolis ja 1910–1914 Tartu Õpetajate Seminaris, hiljem Hersoni Pedagoogilises Instituudis Lõuna-Ukrainas 1917–1920.

Jaan Kurn suri 30. märtsil 1981 ning on maetud Pärnamäe kalmistule 2. aprillil 1981.


Julius Kannelaud

Julius Kannelaud VR I/3 (29. november 1896 – 19. november 1980 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kapten}.

Sõjalise hariduse sai Põhjarinde lipnikekoolis Gattšinas 1917. Teenis alates oktoobrist 1915 1. tagavarapataljonis ja 480. Danilovi polgus. Lõpetas septembris 1917 lipnikekooli ja määrati Tartu Eesti Tagavara Jalaväepataljoni, kus oli nooremohvitserina kuni aprill 1918.

Vabadussõjas osales 29. novembrist 1918 ohvitseride reservis, detsembris määrati laiarööpmelisele soomusrongile nr 3, kus oli kuulipildujate komando ja dessantroodu nooremohvitser ning tehnikajaoskonna ülem. Sai 26. augustil 1919 Moglino jaama lähistel lahingus haavata. Detsembris 1919 ülendati alamleitnandiks.

Märtsis 1922 arvati Kannelaud leitnandina reservi. Osales Kaitseliidu Tartu maleva töös. Aprillist 1927 kuni jaanuarini oli 1940 maleva instruktor (ajutiselt 2. malevkonna pealik). Ülendati kapteniks veebruaris 1935. Jaanuarist kuni juunini 1940 oli ta Kaitseliidu Läänemaa maleva instruktor.

Pärast Eesti okupeerimist ja Kaitseliidu laialisaatmist võeti sundkorras Punaarmeesse. Lahkus tegevteenistusest omavoliliselt ja varjas ennast kuni Saksa vägede saabumiseni.

1. juunist 1943 oli ta Petserimaa territoriaalrügemendi (rügemendiülem major Valter Pedak) 3. pataljoni ülem. Võttis osa lahingutest Petseri–Irboska ruumis 1944 suvel. Augustist 1944 Omakaitse Viru Maleva 8. pataljoni ülem. Pataljoni ei jõutud formeerida lõpuni.

Julius Kannelaud suri 19. novembril 1980 Tartus liiklusõnnetuses saadud vigastustesse. Maetud Ahja kalmistule.


Katta

Katta ehk kassleemur (Lemur catta) on leemurlaste sugukonda leemuri perekonda kuuluv esikloomaline.

Kattad elavad Madagaskari lõunaosas, kus on rohkem esikloomalisi kui kuskil mujal.

Katta sarnaneb kassiga ja sellest tuleb ka tema nimetus. Tema keha on halli-valgekirju. Tema sabal on 13 musta ja 12 valget triipu.


Reet Krusten

Reet Krusten (aastatel 1957–1968 Reet Lindström; 11. märts 1934 Tallinn – 20. juuni 2021) oli eesti kirjandusteadlane. Elas Tartus.


Taraan

Taraan on ajaloolises tähenduses raudteraviku või muu massiivse otsaga palgist ja tugikonstruktsioonist koosnev seade kindluse kivimüüri või puitvärava lõhkumiseks.

Oma lihtsamas vormis oli taraan esialgu lihtsalt palk, mida sõdalased kandsid ja jõuga takistuse vastu lõid. Mida massiivsem palk ja suurem löögikiirus, seda suurem oli purustusjõud. Hiljem lisati puidust kandekonstruktsioon, kus palk rippus köite otsas ja löömine toimus palki "kiigutades".

Taraanide kasutamine vähenes seoses kahurite kasutuselevõtuga.

Tänapäeval kasutatakse väiksemaid käeshoitavaid taraane lukustatud ustest läbimurdmiseks.


Aielased

Aielased (Daubentoniidae) on poolahviliste sugukond esikloomaliste seltsist. Sinna kuulub ainult üks aiede (Daubentonia) perekond ainsa liigiga aie.

Need loomad avastas 1780. aastal Madagaskari läänerannikult maadeuurija Pierre Sonnerat. Malagassid, kellele Sonnerat kinnipüütud loomakesi näitas, polnud neid ise varem kunagi näinud ning hüüatasid imestunult "aie-aie". Sonnerat pani need üllatushüüded avastatud olendite nimeks.


Pierre Sonnerat

Pierre Sonnerat (18. august 1748 – 31. märts 1814) oli prantsuse loodusteadlane ja maadeuurija.

Sonnerat tegi mitu reisi Kagu-Aasiasse, külastades 1769–1772 Filipiine ja Maluku saari ning 1774–1781 Indiat ja Hiinat. Ta kirjutas neist reisidest raamatud "Reis Uus-Guineasse" (1776) ning "Reis Ida-Indiasse ja Hiinasse, mis toimus 1774–1781" (1782).

Sonnerat kirjeldas esimesena mitmeid looma- ja taimeliike (aie, indri, hiina litšipuu). Ta andis indrile ka nimetuse: kui teejuht hüüdis talle: "Indri!" (malagassi keeles 'vaata!'), pani Sonnerat selle loomale nimeks (indri malagassikeelne nimi on babakoto). Sonnerat andis kuukabarrale ladinakeelse nime Dacelo novaeguineae ja ühele pingviinile ladinakeelse nime Pygoscelis papua, kuigi kumbki neist Uus-Guineas ehk Paapuas ei ela. Tema kirjeldatud liikide juures kasutatakse lühendit Sonn.

Sonnerati nimi on antud hall-džunglikanale (Gallus sonneratii). Kukesabaliste sugukonnas nimetati tema auks perekond Sonneratia.


Aie

Aie (Daubentonia madagascariensis) on aielaste sugukonda aie perekonda kuuluv esikloomaline.

Aie on oma sugukonna ainus säilinud liik. Veel 1000 aastat tagasi elas Madagaskaril teinegi liik hiidaie, kes oli üsna samasugune, ainult 2–2,5 korda suurem. Hiidaie on ammu välja surnud.

Aie avastas Prantsuse maadeuurija Pierre Sonnerat 1783. aastal. Ta näitas kinnipüütud loomakest malagassidele, aga need polnud öölooma aiet varem näinud ja häälitsesid imestunult "aie-aie". Sonnerat nimetas olendi nende üllatushüüete järgi aieks.

Aie on kassisuurune loom. Tema tüvepikkus on umbes 40 cm, koheva saba pikkus 60 cm. Pea on suur, koon lühike ja lai. Kõrvad on suured, ümmargused ja nahksed. Värvus võib ulatuda tumepruunist mustani. Pealiskarv on pikk ja hõre ning turritab aluskarva seest välja. Ainus paar nisasid asub kubemepiirkonnas. Jalad on lühikesed, tagajalad esijalgadest pikemad. Varbad ja sõrmed on küünistega, ainult tagajalgade suurvarbal on küüs. Kõik sõrmed on pikad ja peenikesed, keskmine sõrm on teistest veelgi pikem.

Aie hammastik erineb teiste esikloomaliste omast. Selle põhjal arvati aie varem koguni näriliste hulka. Tema ülemised ja alumised suured eesmised hambad kasvavad kogu aeg samast hambapulbist ja on ainult eesmisel pinnal hambaemailiga kaetud.

Aie elab Madagaskari vihmametsas puu otsas. Ta tegutseb üksinda, harvem paarilisega koos. Ta nuusib toitu otsides läbi kõik pilud ja augud. Niimoodi täidab ta sama ökoloogilist nišši kui rähnid, keda Madagaskaril ei ela.

Aie on tüüpiline ööloom, kes pelgab valgust. Koidu ajal poeb ta puuõõnsusse või kõrgele oksaharude vahele tehtud pessa puhkama. Ta magab nagu leemuridki keera tõmbununa, koon jalgade vahel ja pea sabaga kaetud.

Jutt, et aie on nimetuse saanud oma häälitsuste järgi, ei vasta tõele. Aie ruigab valjusti.

Aie sööb puuvilju, näiteks mangopuu ja kookospalmi omi, bambuse ja suhkruroo säsi. Ta armastab ka puidumardikaid ja nende vastseid. Oma suurte tugevate eeshammastega pureb ta pähklisse või taimevarde ava ja uuristab sealt oma kolmanda pika sõrmega pehmet osa või putukaid. Toidujahil koputab ta puutüvele tempoga 8 korda sekundis ja kuulab kaja. Kui ta avastab puidust tühimiku, hakkab ta seda lõhkuma, et kontrollida, kas tühimikus on tõuk või midagi muud maitsvat.

Puude otsas liigub aie väga osavalt, hüpates puult puule nagu orav. Märksa raskem on tal maapinnal kõndimine ja jooksmine.

Aiel puuduvad looduslikud vaenlased peale inimese. Sellepärast on aie üsna julge ja uudishimulik loom. Öösiti võib ta toitu otsides külla tulla ja seal ringi jalutada. On juhtunud, et aie tuleb otse inimese juurde, et tema jalanõusid nuusutada.

Tänapäeval on aie oma elupaigas kohalike seas üldtuntud ja kardetud. Teda peetakse surma sümboliks ja tema nägemist halvaks endeks. Usutakse, et aie nägemine külas tähendab mõne külaelaniku surma ja seda saab vältida üksnes aie tapmisega. Mõned usuvad, et kui aie oma pika keskmise sõrmega inimese peale näitab, on see inimene surmale määratud. Mõnel pool usutakse koguni, et aied hiilivad öösel majadesse ja suruvad oma pika keskmise sõrme magajale kõrri, mille tagajärjel see sureb.

Niisuguste ebaususeikade tõttu tapetakse hulgaliselt aiesid. Kuid teiselt poolt hoiab ebausk ära aiede küttimist toiduks.


Köismäe torn

Köismäe torn on Tallinna linnamüüri torn. Linnamüüri lääneosas, Plate ja Loewenschede torni vahelises lõigus asuv hoburauakujulise põhiplaaniga torn rajati 1360. aastatel ja on siiani väga hästi säilinud. Tornis korraldatakse 2003. aasta novembrist alates mitmesuguseid etendusi ja näitusi.

Köismäe torn on nime saanud selle lähedal asunud köiepunumistöökodade järgi.


Tugevusmoment

Tugevusmoment (vanemas kirjanduses vastupanumoment) on varda ristlõike geomeetriline omadus, mis iseloomustab varda kindlas lõikes tekkivate paindepingete suurima väärtuse.

I_y – inertsimoment nulljoone suhtes;

a – kaugeima punkti kaugus nulljoonest.


Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinnad

Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinnad (ka Briti Akadeemia auhinnad; ingl British Academy of Film and Television Arts Awards; BAFTA auhinnad) on Suurbritannia filmi-, tele- ja muude meelelahutusvaldkondade auhinnad, millega Briti Akadeemia vastavate valdkondade esindajaid igal aastal tunnustab.


Sten A. Hankewitz

Sten-Andreas Hankewitz (sündinud 16. aprillil 1979 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, kes praegu elab Chicagos.

Ta on Tallinna 20. Keskkooli vilistlane aastast 1996.

Sten A. Hankewitz on töötanud Eestis mitmes ajakirjandusväljaandes. Karjääri alustas ta majanduslehes Äripäev reporterina 1998. aastal, hiljem töötas toimetaja ja reporterina ajalehes Õhtuleht ning toimetajana uudisteportaalis Mega. 2001–2006 töötas ta Eesti Päevalehes veebiväljaande toimetuse juhina, 2006–2007 If Eesti Kindlustuse kommunikatsioonijuhina ning 2007–2008 Kalev Meedias uudisteportaali Kalev.ee peatoimetajana ja portaali loojana.

Hiljem on ta töötanud Londonis majandusanalüüse tootnud ettevõttes Roubini Global Economics toimetajana ja valuutamaakleris Alpari UK turundustoimetajana.

Alates 2013. aastast on ta ingliskeelse veebiajakirja Estonian World tegevtoimetaja.

1999. aastal oli ta Bonnieri preemia konkursil koos Inno Tähismaaga teine.

Ta on vabatahtlikuna aidanud Simon Wiesenthali keskust ning Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühingut.

Sten A. Hankewitz elas 2008. aasta veebruarist oktoobrini Hispaanias ning sama aasta oktoobrist kuni 2013. aasta oktoobrini Londonis. Seejärel kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus on elanud Chicagos, San Franciscos, Atlantas ja New Yorgis. 2018. aasta aprillis kolis ta tagasi Chicagosse.


Gert Hankewitz

Gert-Daniel Hankewitz (sündinud 20. novembril 1984) on ajakirjanik ja tippjuht.

Ta on lõpetanud 2003. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi ja 2011. aastal Tartu Ülikooli.

Ta on töötanud ajalehtedes Postimees ja Äripäev majandusajakirjanikuna ning olnud Merger Marketi kaasautor.

2019. aasta seisuga töötab ta Milrem AS-i ekspordidirektorina.


Eesti mullastik

Eesti mullastik on Eesti alal kujunenud ja talle omapärased mullad.

Eesti praeguste muldade areng algas pärast viimast jääaega esimeste taimede ilmumisega.

Eesti mullastik on suhteliselt mitmekesine. See on tingitud muutlikust pinnamoest, aastaaegade vaheldumisest, vee-oludest jne.

Eesti muldade lähtekivim on kohalikud aluspõhjakivimid ja pinnakattesetted. Eesti alal saab eristada viit aluspõhjakivimit. Need on Ediacara, Kambriumi, Ordoviitsiumi, Siluri ja Devoni ajastu kivimid.