Šoti margid

Šoti margid oli mõiste, mida kasutati Inglise-Šoti piiril hiliskeskajal ja varauusajal. Need kavandati esmalt aastal 1249 lepinguga Inglismaa kuninga Henry III ja Šotimaa kuninga Alexander III vahel kui püüe kontrollida Inglise-Šoti piiri puhvertsooni. Mõlemal pool Inglise-Šoti piiri olid Läänemark, Keskmark ja Idamark. Need piirkonnad peaaegu peegeldasid üksteist, kuid Šotimaa ja Inglismaa piirkondade vahel olid mõned kattumised. 13. sajandi lõpul nimetas Inglismaa kuningas Edward I esimese margivalvuri, kelle ülesanne oli jälgida olukorda piirkonnas ja turvata oma monarhi domeeni; kui see oli nende huvides, korraldasid nad piiriüleseid rüüsteretki, või isegi täiemõõdulist sõda.

Sajandeid olid margid kummalgi pool piiri segatud truudusega alad, kus perekonnad või klannid vahetasid toetatavat rahvust või poolt vastavalt oma perekonna huvidele sel ajal, ja seadusetus vohas. Enne kahe kuningriigi ühendamist Šotimaa ja Inglismaa personaaluniooni Šotimaa James VI (Inglismaal James I) juhtimisel vahetasid piiriklannid truudust Šoti ja Inglise troonide vahel olenevalt sellest, mis oli klanniliikmetele kõige soodsam. Sel ajal domineerisid võimsad kohalikud klannid piirialal Inglismaa ja Šotimaa vahel, mida tunti kui Debatable Lands (vaieldavad maad), kus kummagi monarhi käske ei kuulatud.

Sel ajastul ründasid piiriröövlid kohalikke asukaid. Nendes gruppides olid nii Inglise kui ka Šoti klannid, siiski ründasid nad rahvusest olenemata. Kohalikud talupojad pidid sageli maksma erinevatele klannidele "katuseraha", et neid ei rünnataks. Neid kokkuleppeid kutsuti "Black mal", kus mal oli vanapõhja sõna, mis tähendas lepingut. Sõna blackmail (väljapressimine) tuli selle tulemusena aastal 1530 inglise keelde.

Piiri voolav olemus ning sagedased sõjad Šotimaa ja Inglismaa vahel tegid markidest viljaka pinna paljudele bandiitidele ja röövlitele, kes olukorda ära kasutasid. Margivalvuritele kummalgi pool piiri usaldati raske ülesanne hoida rahu ja karistada pahategijaid; Šoti ja Inglise valvurid koordineerisid oma jõupingutusi vabade röövlite vastu.

Röövliperiood andis ühe ainulaadse arhitektuurse funktsiooni vanal röövlimaal – peeli, kaitseehitise, mida leidus paljudes suurtes majades (ja tõepoolest Carlisle'i katedraalis). See andis ka suurel hulgal romantilist kirjandust, kõige kuulsamad on Walter Scotti tööd.

Berwick-upon-Tweed, strateegiline linn Tweedi jõe põhjakaldal (traditsiooniline piir Idamargis), on Edinburgh'ile veidi lähemal kui Newcastle'ile. Selle üle võideldi palju kordi: aastatel 1147–1482 käis linn käest kätte rohkem kui 13 korda. Alles Inglismaa kuninganna Elizabeth I valitsemise ajal pidasid inglased võimalikuks kulutada raha moodsatele kindlustustele (bastion) linna kaitsmiseks šotlaste rünnaku vastu.

Šoti markide ajastu sai läbi 17. sajandi algul Middle Shires loomisega, mis kuulutati välja pärast Šotimaa ja Inglismaa personaaluniooni Šotimaa James VI (Inglismaal James I) juhtimisel.


Triinu Kartus

Triinu Kartus (neiuna Triinu Kalasim; 29. märts 1932 Tallinn – 31. mai 2003 Geelong, Victoria osariik) oli eesti kirjanik, tõlkija, kunstnik ja kunstipedagoog.

Ta sündis Tallinnas, kuid kasvas üles Saue vallas. Septembris 1944 pages vanematega Rootsi. Aastal 1950 siirduti Inglismaa kaudu Austraaliasse.

Pärast abiellumist Endel Kartusega 1950-ndate lõpus kolisid nad Tasmaania saarele, kus hakkasid pidama Lilydale'is asuvat Kaja talu. Triinu Kartus õpetas tekstiili eriala tehnikumis Launcestonis, tema enda töid eksponeeriti paljudel näitustel. Ta tegi kaastööd ajakirjale Triinu.

Ta kirjutas luuletusi, valimik neist ilmus aastal 1993 Adelaide'is raamatuna "Varjude maa" (illustreerinud ja kujundanud Gunnar Neeme). Tema elutööks kujunes "Kalevipoja" tõlkimine inglise keelde, milleks kulus 6 aastat. Tõlge ilmus postuumselt, aastal 2011 Tartus Eesti Kirjandusmuuseumi väljaandena (üks toimetajaist oli Harri Mürk).

Triinu Kartus suri 31. mail 2003 Geelongis Victoria osariigis.


Vapramäe raudteepeatus

Vapramäe raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu–Valga liinil Nõo vallas Voika külas.

Peatus rajati 1926. aastal ja see asus toona Meeri vallas Tõravere raudteepeatuse ja Peedu raudteepeatuse vahel. Raudteepeatus suleti 2008. aastal.

Vapramäel peatusid kõik Tartu–Elva rongid ja aeglased Tartu–Valga rongid.


Johannes Storbeke

Johannes Storbeke (ka Johann Storbeke; surnud 1543) oli Vana-Liivimaa vaimulik, Riia toomhärra ning 1524–1539 toomdekaan ja 1539–1543 toompraost.

Storbeke tegutses 16. sajandi alguses Liivi ordu maameistri Wolter von Plettenbergi sekretärina ning 1503. aastal, kui ta oli teel Preisimaale, langes ta teel olles röövlite küüsi. Sellest hoolimata jätkas ta oma tegevust sekretärina ka järgnevatel aastatel, vähemalt 1506. aastani.

1515. aasta paiku võis Storbekest saada Riia toomhärra ja Riia Jakobi kiriku jutlustaja, tema esimene kindel mainimine Riia toomhärrana on 1520. aastast. 1522. aastaks oli ta saanud kapiitli keldriülemaks (ladina cellerarius) ning 1524. aasta lõpuks toomdekaaniks. 1528. aastal täitis ta ühtlasi Riia kiriku ökonoomi ülesandeid, kui uus peapiiskop Thomas Schöning maalt eemal viibis. 1529. aasta järel toetas Storbeke peapiiskop Schöningit, kui too tõi enda koadjuutorina Liivimaale Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Wilhelm von Hohenzollerni, ent 1530. aastatel olid Storbeke suhted koadjuutoriga pigem jahedad, sest ta jäi toetama katoliiklust, samas kui markkrahv toetas luterlust.

Kui Storbeke aatekaaslane Heinemann Rode 1539. aasta suvel toompraostina suri, valis toomkapiitel oma järgmiseks juhiks Storbeke. Selleks ajaks oli ta juba vana mees, nii et 1542. aastal räägiti tema vanadusnõtrusest. Järgmise aasta kevadel, enne 14. maid, Storbeke suri.


Madara tänav

Madara tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Lille allasumis.

Madara tänav algab Tulika tänava ja Paldiski maantee ristmikult, ristub Tulbi tänava, Tulika põigu ja Sinika tänavaga ning lõpeb Endla tänaval.

Madara tänav on ligikaudu 720 meetri pikkune. Tulbi tänava ja Sinika tänava vahelisel alal läbib Madara tänav Lilleküla tööstuspiirkonda.


Sipa vald

Sipa vald (saksa keeles Gemeinde Sipp) oli vald Kullamaa ja Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.

Sipa vald hõlmas Sipa, Kohatu, Kohatu-Jõeääre ja Mõraste küla.

Vallamaja asus algselt Sipa külas. Valla kantselei asus hiljem Märjamaal Märjamaa vallamajas.

1937. aasta seisuga elas Sipa vallas umbes 700 elanikku.

1937. aasta alguses otsustas vallavolikogu ühehäälselt ühineda Märjamaa vallaga, kuivõrd hädavajalikud kulutused käisid väikesele vallale üle jõu.

Siseministri 9. veebruari 1937 otsusega liideti Sipa vald Märjamaa vallaga 1. aprillist 1937.


Renaud Lavillenie

Renaud Lavillenie (sündinud 18. septembril 1986 Barbezieux-Saint-Hilaire'is) on Prantsusmaa kergejõustiklane (teivashüppaja).

Lavillenie on olümpiavõitja ja kolmekordne Euroopa meister teivashüppes. Lavilleniele kuulub teivashüppe sisemaailmarekord 6.16 m, mille ta hüppas Donetskis 2014. aasta veebruaris. Tema isiklik rekord välitingimustes on 6.05 m, mis on püstitatud 30. mail 2015 Eugene'is.

2016. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis tuli ta uue võistluste rekordiga 6.02 m teist korda sisemaailmameistriks.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta 5.98-ga hõbemedali.

2014. aastal valiti ta Prantsusmaa aasta meessportlaseks ja IAAF-i poolt aasta meeskergejõustiklaseks.

Tema vend Valentin Lavillenie on ka maailmatasemel teivashüppaja.


Raphael Holzdeppe

Raphael Marcel Holzdeppe (sündinud 28. septembril 1989 Kaiserslauternis) on Saksamaa kergejõustiklane (teivashüppaja).

Holzdeppe võitis juunioride maailmameistrivõistlustel 2008 kulla tulemusega 5,50 meetrit. Pekingi olümpiamängudel 2008 saavutas ta kaheksanda koha tulemusega 5,60 m. Barcelona Euroopa meistrivõistlustel 2010 oli ta üheksas. Taegu maailmameistrivõistlustel 2011 ta kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud. Helsingi Euroopa meistrivõistlustel 2012 võitis ta pronksmedali tulemusega 5,77 m. Londoni olümpiamängudel 2012 võitis Holzdeppe pronksmedali uue isikliku rekordiga 591 cm. Moskva maailmameistrivõistlustel 2013 võitis Holzdeppe kuldmedali. Pekingi maailmameistrivõistlustel 2015. aastal võitis ta tulemusega 5.90 hõbemedali Shawn Barberi järel.


Mul on üks unistus

"Mul on üks unistus" (inglise keeles "I Have a Dream") oli avalik kõne, mille Ameerika Ühendriikide inimõiguste aktivist Martin Luther King pidas 28. augustil 1963 Lincolni memoriaali trepilt rohkem kui 250 000 inimesest koosnevale publikule. Kõne oli osa Washingtoni protestimarsist töökohtade ja vabaduse eest ning King kutsus selles lõpetama rassismi Ameerika Ühendriikides. Tegemist on ühe tähtsama seigaga Ameerika kodanikuõiguste liikumise ajaloos.

Kõne algas viitega vabakslaskmise väljakuulutamisele (Emancipation Proclamation), mis vabastas 1863. aastal miljoneid orje. Seejärel tõdes King, et "sada aastat hiljem ei ole Neeger ikka veel vaba". Kõne lõpus lahknes Kingi esitus ettevalmistatud tekstist, pooleldi improviseeritud lõppsõnaks teemal "Mul on unistus". Võimalik, et teda ajendas selleks Mahalia Jacksoni hüüatus: "Räägi neile unistusest, Martin!" Selles kuulajaid enim erutanud ja kõige tuntumas osas kõnest rääkis King oma unistusest vabaduse ja võrdsuse kohta, mis tärkab orjuse ja vihkamise maast. See kõne valiti 1999. aastal õpetlaste seas tehtud küsitlusel Ameerika Ühendriikide tippkõneks 20. sajandil.


Aleksander Pahkla

Aleksander Pahkla VR I/3 (sündinud Aleksander Pachel; 10. mai 1888 Tallinn – 20. detsember 1937 Tallinn) oli Omakaitse asutaja ja Vabadussõja veteran.

Ta osales Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr. 2.

Vabadussõja ajärel oli Aleksander Pachel 1934. aastani Kaitseliidu Tallinna maleva, Kalevi malevkonna VII (sportlaste) kompanii pealik.

Aleksander Pahkla uppus Tallinna sadamas, kus ta oli Veeteede Valitsuse söelao valitseja.


Artur Kapi tänav

Artur Kapi tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis. Artur Kapi tänav algab Wismari tänavalt ja lõpeb umbtänavana Artur Kapi 7 asuva maja hoovis.

Artur Kapi tänav on enam-vähem põhja–lõunasuunaline ja ligikaudu 145 meetri pikkune.


Kaulbarsi palee

Kaulbarsi palee on hoone Tallinnas Toompeal aadressil Kohtu tänav 8.

Maja ehitati aastatel 1809–1814 Reinhold August von Kaulbarsile esindushooneks.

Elamu Kohtu tänav 8 on tunnistatud 1996. aastast ehitismälestiseks.

Alates 2004. aastast asub hoones Eesti Vabariigi Õiguskantsleri Kantselei.


Vana-Rooma merevägi

Vana-Rooma merevägi (ladina keeles Classis, laevastik) on termin, mille all mõeldakse Vana-Rooma riigi sõjamerelaevastikku.


Aet Maasik

Aet Maasik (8. juuli 1941 Tallinn – 20. august 2013) oli eesti sisearhitekt ja restauraator, kes paistis silma tööga ajalooliste interjööride säilitamise ja taastamise vallas.

Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1965. aastal puitehistöö erialal ERKI.

Aastatel 1966–1969 töötas ta Eesti Projektis, 1969–1977 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses, 1978–1985 EKE Projektis, 1985–1992 Eesti Ehitusmälestistes ja aastast 1992 ASis Vana Tallinn. Selle kõrvalt õpetas ta Eesti Kunstiakadeemia üliõpilastele joonistamist, tutvustas ajaloolisi interjööre ning juhendas praktikaid.


Tulbi tänav (täpsustus)

Tulbi tänav Aruküla alevikus Tulbi tänav Aseri alevikus Tulbi tänav Audru alevikus Tulbi tänav Elvas Tulbi tänav Haapsalus Tulbi tänav Jõhvis Tulbi tänav Kehras Tulbi tänav Keilas Tulbi tänav Kohila alevis Tulbi tänav Kose alevikus Tulbi tänav Kureküla alevikus Tulbi tänav Luige alevikus Tulbi tänav Narvas Tulbi tänav Paides Tulbi tänav Paralepa alevikus Tulbi tänav Pärnus Tulbi tänav Pärnu-Jaagupi alevis Tulbi tänav Raasiku alevikus Tulbi tänav Rakveres Tulbi tänav Raplas Tulbi tänav Saku alevikus Tulbi tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Tulbi tänav Tartus Tulbi tänav Valgas Tulbi tänav Võrus


Baarikärpänen

"Baarikärpänen" (eesti keeles "Baarikärbes") on Soome ansambli Eppu Normaali laul. Laul avaldati esmakordselt nende 1988. aastal ilmunud LP-l "Imperiumin vastaisku". Algselt oli lugu mõeldud lihtsalt ruumitäiteks, aga sellest on saanud bändi üks menukamaid lugusid üldse. Laulu muusika autor on Mikko "Pantse" Syrjä ja sõnade autor Martti Syrjä.

Nii plaadil kui ka kontsertidel laulab seda laulu ansambli tavasolisti Martti Syrjä asemel hoopis kitarrist Pantse.


Eesti (On My Mind)

"Eesti (on My Mind)" on Juice Leskise kirjutatud laul aastast 1983. Lugu avaldati ansambli Juice Leskinen Grand Slam albumil "Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä". Laulu andis plaadifirma Johanna Kustannus välja ka singlina, singli B-poolel oli laul "Kun rumba loppuu".

Heliplaadil oleva versiooni esitajad on Juice Leskinen (laul), Anssi Tikanmäki (lõõtspill ja taustalaul), Ila Loueranta (akustline kitarr ja taustalaul), Puntti Valtonen (elektrikitarr ja taustalaul), Antti Tammilehto (basskitarr ja taustalaul), Vesa Sytelä (löökriistad ja taustalaul), Toni Lähteenmäki (taustalaul), Mika Sundqvist (taustalaul) ja Nalle Lehtonen (trompet).

Juice Leskinen polnud laulu kirjutamise ajaks veel kordagi Eestis käinud, aga lugu sai populaarseks ka teisel pool lahte. Ivar Vigla ja ansambel Vahe tegid laulust kaks väga erinevate sõnadega versiooni: "Eesti, Eesti, külamehe Eesti" ja "Soome (Eesti on My Mind)". Oma versiooni on loost teinud ka J.M.K.E. Teatri NO99 lavastuses "Ühtne Eesti suurkogu" esitas seda veelgi muudetud tekstiga Lenna Kuurmaa.


Vineeri tänav

Vineeri tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni ja Uue Maailma asumis. Vineeri tänav algab Pärnu maanteelt ja lõpeb Vana-Lõuna tänaval.

Vineeri tänav on enam-vähem lääne-idasuunaline ja 243 meetri pikkune.

Tänava esialgne nimi oli 23. veebruarist 1882 Kivi tänav (saksa keeles Steinstrasse, vene keeles Каменная улица). Selle nime sai tänav Vana-Lõuna tänava nurgal paiknenud linna sillutuskivide lao ja killustiku valmistamise koha järgi. 23. septembril 1959 sai Vineeri tänav praeguse nime läheduses asunud Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaadi järgi.


Björn Otto

Björn Otto (sündinud 16. oktoobril 1977) on Saksamaa kergejõustiklane (teivashüppaja).

Otto suurimaid saavutused on sisemaailmameistrivõistluste hõbe 2012, Euroopa meistrivõistluste hõbe 2012, 2012. aasta olümpia hõbe, sise Euroopa meistrivõistluste hõbemedal 2013 ja pronksmedal 2007, Universiaadi võit 2005 ja IAAF-i finaalvõistluste teine koht 2007.

Otto välisrekord on 601 cm, mis on hüpatud 5. septembril 2012 Aachenis. Tulemus on ka Saksamaa rekord. Siserekord rekord on 592 cm.


ATC kood A11

ATC kood A11 ka A11 Vitamiinid on käesoleval ajal kehtiva rahvusvahelise anatoomilis-terapeutilise keemilise klassifikatsiooni süsteemi humaan- ja veterinaarmeditsiinis rakendatava raviainetepõhise statistilise identifikaatori ATC-koodi alarühm.


Lapse hääl

"Lapse naeratus" on D. W. Griffithi poolt Ameerikas 1911. aastal loodud tummfilm. Film valmis Fort Lees (New Jersey).


Aru tänav

Aru tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis. Aru tänav algab Kolde puiesteelt, ristub Maisi, Auna, Taime, Nisu ja Rukki tänavaga ning lõpeb Kaera tänaval.

Aru tänav on lõunakagu-põhjakirdesuunaline ja ligikaudu 600 meetri pikkune. Tänav algus hoonestatud enne Teist maailmasõda, ülejäänud osa tänavast aga Eesti NSV ajal.


Võlumõõk (täpsustus)

Võlumõõk on mistahes mütoloogiline või väljamõeldud mõõk, millel on võlujõud.

"Võlumõõk" on 1901. aasta Suurbritannia ulmefilm (tummfilm); "Võlumõõk" on 1950. aasta Jugoslaavia ulmefilm; "Võlumõõk" on 1962. aasta USA ulmefilm. "Võlumõõk" on 1998. aasta USA muusikaline animafilm.


Nisu tänav (Tallinn)

Nisu tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.

Nisu tänav algab Heina tänavalt, ristub Ristiku ja Aru tänavaga ning lõpeb umbtänavana natuke enne Sõle tänavani jõudmist.

Nisu tänav on ligikaudu 690 meetri pikkune.

Nisu tänav sai nime 25. veebruaril 1941.


Võlumõõk (film 1901)

"Võlumõõk", tuntud ka kui "Keskaegne müsteerium" (originaalpealkiri "A Medieval Mystery") on Walter R. Boothi poolt Suurbritannias 1901. aastal loodud tummfilm. Filmi on nimetatud oma aja parimaks trikifilmiks.


Kanepi tänav

Kanepi tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Sitsi asumis.

Kanepi tänav algab Lina tänavalt ja lõpeb Niidi tänaval.

Kanepi tänav on idakagu-lääneloodesuunaline ja ligi 150 meetri pikkune.

Kanepi tänav sai nime 4. veebruaril 1925. Asub Sitsi asumi tekstiilitoorainenimeliste tänavate piirkonnas.


Diisel

Sõna diisel tuleneb saksa leiutaja Rudolf Dieseli nimest, kes leiutas aastal 1892 diiselmootori.

Lisaks mootorile võidakse selle all silmas pidada ka diislikütust, mis on diiselmootorites kasutatav kütus.


Rohu mõis

Rohu mõis (saksa keeles Rocht) oli rüütlimõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Rohu küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas.

Mõisa koosseisu kuulus 131,2 ha mõisamaad, 28 lahustükki (831,4 ha) ja Rohu küla.

Mõisa on esimest korda mainitud 1489. aastal (Rochte). Sealt pärineb Rochte vasallisuguvõsa. 1919. aastal kuulus mõis Lilienfeldidele. 1939. aastal kuulus endine mõisasüda Avanduse valda.

Mõisahoone on hävinenud. Rohu mõisa juurde kuulus mõisahoonet ümbritsenud Rohu mõisapark ja tiik. Ühekorruselisest, kivist mõisahoonest veidi eemal asusid abihooned (laudad, tall ja mõisa viinaköök)..


Rolling Stone'i 2000. aastate 100 parimat albumit

Rolling Stone'i 2000. aastate 100 parimat albumit (100 Best Albums of the 2000s) on ajakirja Rolling Stone koostatud edetabel 2000. aastatel ilmunud nende arvates parimatest muusikaalbumitest. Nimekiri avaldati 2009. aasta detsembris.


Erna Siirak

Erna Siirak (sündinud Erna Tillemann; 24. juuli 1911 Tartu – 22. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane.

Ta lõpetas 1929. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi ja aastal 1936 Tartu Ülikooli eesti filoloogina. Töötanud 1940. aastatel ajalehtede Eesti Sõna ja Sirp ja Vasar toimetuses. 1951–1955 oli poliitvang.

1959–1981 töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis teadurina. Ta uuris põhiliselt eesti kirjanike elu ja loomingut.

Tema olulisimad teosed on monograafiad "Johannes Semper" 1969 ja "A. H. Tammsaare in Estonian literature" 1978 ning artiklikogu "Talendi maagia" 1987.

1988. aastal anti talle postuumselt Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia artiklikogu "Talendi maagia" eest.


Pidage varas kinni!

"Pidage varas kinni!" on James Williamsoni poolt Suurbritannias 1901. aastal loodud tummfilm. Tegemist on esimese tagaajamisfilmiga.

Film esilinastus samal ajal filmiga "Tulekahju!".


Tulekahju! (film 1901)

"Tulekahju!" on James Williamsoni poolt Suurbritannias 1901. aastal loodud tummfilm.

Väidetavalt oli film üheks eeskujuks Edwin A. Porterile "Ameerika tuletõrjuja elu" (1903) lavastamisel.

Film esilinastus samal perioodil filmiga "Pidage varas kinni!"


Illinois (täpsustus)

Illinois on mitme asja nimi. Illinois on USA 21. osariik aastast 1818 Illinois on Mississippi lisajõgi "Illinois" on Sufjan Stevensi album aastast 2005


Sapjornõi

Sapjornõi on alev Venemaal Peterburi haldusalas Kolpino linnarajoonis. Asub Neeva vasakkaldal.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 1378.

Alevis asub mööblikombinaat.


Magic

Magic (Bruce Springsteeni album) Magic (The Jetsi album) Magic (Paul Mauriat' album) Magic (Bruce Springsteeni laul) Magic (Olivia Newton-Johni laul) Magic (One Directioni laul) Magic (Coldplay laul) Magic (Piloti laul); seriaali Wizards of Waverly Place tarbeks esitas seda Selena Gomez

Magic oli HP-150 koodnimi


Roman Maksimuk

Roman Maksimuk (sündinud 2. mail 1987) on Eesti näitleja.

Ta lõpetas 2014. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (26.lend). Aastatel 2014-2017 töötas näitlejana Vene Teatris. Seejärel on töötanud Vene Nukuteatris.


Kaspar Velberg

Kaspar Velberg (sündinud 29. jaanuaril 1989) on eesti näitleja.

2012. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitlejana (25. lend). Seejärel on töötanud Tallinna Linnateatris näitlejana.

Kaspar Velberg on mänginud filmides "1944" ja "Polaarpoiss".


Metastaas

Metastaasiks ehk siirdeks ehk teiseseks haiguskoldeks (ladina metastasis) on mitmetel loomadel esineda võiv metastaatiline haiguslik seisund. Metastaasidele on iseloomulik pahaloomuliste kasvajarakkude, mikroobide levik algkoldest, peamiselt vereringe ja lümfisõlmede ning lümfisüsteemi vahendusel, organismi teistesse elunditesse.

Peamiselt peetakse metastaaside puhul silmas siiski pahaloomulise kasvaja algkoldest väljaspool paikneva teisese koldega seonduvat. Kõik pahaloomulised kasvajad võivad metastaseeruda. Kui kasvaja rakk ja/või rakud erinevate tegurite kaasabil metastaseeruvad ja teises elundis paljunevad ning moodustavad seal veresoonkonnavälise kasvava massi, siis nimetatakse uut kasvajakollet rakkude sarnasuse tõttu teiseseks kasvajakoldeks.

Metastaaside tavalised paikmed on luud, peaaju, diafragma, süda, maks, kops, lümfisõlmed, keskseinand, ajukelmed, kõhukelme, pleura, retroperitoneum, seljaaju.

Üksikute kasvajarakkude levikut ehk mikrometastaase pole võimalik makroskoopiliselt eristada.


Natalja Murina

Natalja Murina (sündinud 28. veebruaril 1979 Tallinnas) on Eesti näitleja.

Ta õppis aastatel 1996–1998 Vene Teatri stuudios. Ta on lõpetanud Venemaa Teatrikunsti Instituudi – GITIS.

Ta on Vene Teatris aastast 1999.

Ta on mänginud filmides "Punane elavhõbe" ja "Rotilõks".


Vladimir Sadekov

Vladimir Sadekov (sündinud 29. detsembril 1970) Eesti vandeadvokaat.

Ta on Vladimir Sadekov advokaadibüroo OÜ juhatuse liige.

Sai tuntuks seoses eduka kaitsega nn pronksiöö protsessis.

Lisaks Eestile osaleb klientide kaitsjana Prantsusmaal, Saksamaal, Soomes ja Ameerika Ühendriikides.


Eesti ajaloolaste loend

Siin on loetletud Eesti ajaloolasi. Välismaa ajaloolased (sh arheoloogid) on loetletud ajaloolaste loendis

Andres Adamson Johannes Adamson Riin Alatalu Tiit Aleksejev Martin Andreller Andres Andresen Sirje Annist Jüri Ant Ilmar Arens Küllo Arjakas Heino Arumäe Veiko Berendsen Jürgen Beyer Evald Blumfeldt Hermann von Bruiningk Karsten Brüggemann Kaupo Deemant Urmas Dresen Peeter Espak Otto Freymuth Axel von Gernet Mati Graf Heino Gustavson Enn Haabsaar Martin Hallik Arnold Christian Theodor Hasselblatt Ants Hein Vello Helk Magda Hermat Toomas Hiio Voldemar Ilja Magnus Ilmjärv Kalev Jaago Kaido Jaanson Ea Jansen Paul Johansen Raul Juursoo Ivo Juurvee Peeter Järvelaid Indrek Jürjo Merike Jürjo Villu Kadakas Juhan Kahk Kulno Kala Tiina Kala Linda Kaljundi Mart Kalm Aldo Kals Toomas Karjahärm Andres Kasekamp Kadi Kass Tunne Kelam Katrin Kello Peeter Kenkmann Ahto Kennik Toivo Kikkas Feliks Kinkar Mauri Kiudsoo Jüri Kivimäe Sirje Kivimäe Urmas Klaas Olaf-Mihkel Klaassen Richard Kleis Krista Kodres Jakob Koit Kaspar Kolk Kurmo Konsa Igor Kopõtin Olimpi Korzjukov Kaarel Kotsar Andres Kraas Juhan Kreem Kalle Kroon Hans Kruus Aleksander Kruusberg Mart Kuldkepp Tarmo Kulmar Olaf Kuuli Jüri Kuuskemaa Lea Kõiv Mait Kõiv Johan Kõpp Enn Küng Eduard Laaman Mart Laar Evald Laasi Janet Laidla Margus Laidre Leo Laks Endel Laul Mati Laur Helen Lausma-Saar Georg Leets Ivar Leimus Lea Leppik (ajaloolane) Juhan Libe Herbert Ligi Tõnis Liibek Allan Liim Otto Liiv Olev Liivik Ülle Lillak Jüri Linnus Karin Lippus Aleksander Loit Leida Loone Nigolas Loone Aleksander Looring Lorenz Luden Tõnis Lukas Kersti Lust Kristjan Luts Leho Lõhmus Viktor Maamägi Vahur Made Mati Mandel Rein Marandi Meelis Maripuu Lemmit Mark Friedrich Fromhold Martens Edgar Mattisen Eero Medijainen Maarja Merivoo-Parro Olaf Mertelsmann Jüri Metssalu Voldemar Miller Harri Moora Hilda Moosberg Aadu Must Meemo Mäelo Kalmer Mäeorg Ain Mäesalu Sulev Mäeväli Marika Mägi Linnart Mäll Anu Mänd Ründo Mülts Vello Naaber Gustav Naan Jaak Naber Reet Naber Carl Eduard Napiersky Helmi Neggo Robert Nerman Gottlieb Ney Vello Niinoja Teodor Wilhelm Niitemaa Aleksandr Nikitski Carl Nikolai von Nolcken Tiit Noormets Eugen Johann Alexander von Nottbeck Mart Nutt Toe Nõmm Lembit Odres Valdur Ohmann August Oinas Tiiu Oja Hanno Ojalo Elmar Ojaste Nikolai Okulitš-Kazarin Hans Oldekop Jaan Olvet Villem Orav Kaido Orula Friedrich Theodor Paul von der Osten-Sacken Richard August Eduard Ottow Indrek Paavle Christian Eduard Pabst Irina Paert Ago Pajur Hillar Palamets Silver Paling Heldur Palli Aleksander Pals Jakob Palvadre Aleksander Panksejev Bruno Pao Riho Paramonov Eduard Parhomenko Tiidu Peter Park Tõnu Parming Vladimir Parol Johann Leonhard von Parrot Hugo Richard von Paucker Viljar Peep Artur Peetre Jüri Peets Jaan Pert Valter Pertel Madis Pesti Olavi Pesti Emma Petersen Üllar Peterson Elmar Pettai Jaak Pihlak Maie Pihlamägi Reet Piiri Eva Piirimäe Helmut Piirimäe Kaarel Piirimäe Pärtel Piirimäe Peep Pillak Priit Pirsko Jaanus Plaat Ellen Plotnik Anti Poolamets Hendrik Prants Heinrich Alexander Pridik Friedrich Puksoo Raimo Pullat Olavi Punga Säde Purge Aivar Põldvee Inna Põltsam-Jürjo Heiki Pärdi Adolf Päss Georg Friedrich Pöschmann Endel Püüa Aili Raendi Aigi Rahi-Tamm Jaroslav Raid Lembit Raid Vaike Raid Katri Raik Mariann Raisma Inda Rajasalu Argo Ralja Valter Rand Carl Rathlef Georg Karlos Rathlef Kristel Rattus Georg Alexander Cornelius Erich von Rauch Priit Raudkivi (ajaloolane) Anu Raudsepp Toivo Ülo Raun Hugo Rebane Peep Peeter Rebane Hain Rebas Johann Friedrich von Recke Vilhelm Reiman Villem Reiman Christoph Melchior Alexander Richter John Norman Riismandel Evald Rink Katrin Roosileht Lydia Roots Tiit Rosenberg Reigo Rosenthal Pille Runnel Simo Runnel Erki Russow Carl Friedrich Wilhelm Russwurm Johann Joseph Gotthard Otto von Rutenberg Von Orgies Vilmar Ruus Ants Ruusmann Rein Ruutsoo Arvi Ränk Andres Saal Edgar Saar Tiit Saare Harald Saarniit Joosep Saat Gilda Sabbo Georg Friedrich von Sabler Johann Jakob Sahmen Edgar V. Saks Vello Salo Raul Salumäe Malle Salupere Jaak Sammet Andreas Sandhagen Krista Sarv Meelis Saueauk Vladimir Sazonov Anti Selart Jüri Selirand Helena Sepp Hendrik Sepp Marten Seppel Karl Siilivask Mart Siiroja Vasso Silla Väino Sirk Arnold Soom Sergei Stadnikov Lauri Suurmaa Toomas Tamla Jaan Tamm (arheoloog) Marek Tamm Hiljar Tammela Sirje Tamul Villu Tamul Hain Tankler Tõnu-Andrus Tannberg Ülle Tarkiainen Enn Tarvel Peeter Tarvel Erik Tender Arvo Tering Simmu Tiik Robert von Toll Juhan Tork August Traat Vilma Trummal Jüri Truusmann Andres Tvauri Märt Tänava Evald Tõnisson Kalmar Ulm Evald Uustalu Märt Uustalu Aigar Vahemetsa Lauri Vahtre Sulev Vahtre Herbert Vainu Jaak Valge Heiki Valk Pille Valk Ago Vallas Kaarel Vanamölder Juhan Vasar Artur Vassar Teet Veispak Ants Viires Kalev Vilgats David Vseviov Aldur Vunk Riho Västrik Hannes Walter Ernst Christian Otto Waltz Anton Weiss-Wendt Philipp Willigerod August Winkelmann Mati Õun


Andres Laiapea

Andres Laiapea (sündinud 24. jaanuaril 1981 Viljandis) on Eesti poliitikavaatleja, kultuuriblogija ja ühiskonnategelane.

Laiapea on avaldanud kaks luulekogu, kuid ei pea ennast luuletajaks. Ta on mänginud filmides, kuid ei ole näitleja.

Artistinime Coldwave (aka Codewalker) all on Laiapea avaldanud eksperimentaalset elektroonilist muusikat.


Universiada

See ehitati 1961 toimunud II Universiaadiks ning mahutab 3000 pealtvaatajat.

Hall on korvpalliklubi Levski Sofia kodusaal.

29. augustil 2013 toimus hallis korvpalli 2015. aasta Euroopa meistrivõistluste kvalifikatsiooniturniiri finaalmäng Bulgaaria ja Eesti vahel.


Kategooria:Konstitutsioonierakond

Erakonna nimemuutuse tõttu kuuluvad siia nii Eestimaa Ühendatud Rahvapartei kui ka Konstitutsioonierakonna artiklid.


Kategooria:Konstitutsioonierakonna poliitikud

Erakonna nimemuutuse tõttu kuuluvad siia nii Eestimaa Ühendatud Rahvapartei kui ka Konstitutsioonierakonna poliitikute artiklid.


Lea Vene

Lea Vene (1989. aastani Lea Kiis; sündinud 16. juulil 1965 Tallinnas) on Eesti korvpallur.

Ta lõpetas 1984. aastal Tartu 3. Keskkooli.

Tema abikaasa Priit Vene on korvpallitreener ja endine korvpallur. Tema pojad Siim-Sander Vene ja Kent-Kaarel Vene on samuti korvpallurid.


Carl Vilhelm Aagaard

Carl Vilhelm Thor Aagaard (7. august 1877 Kopenhaagen – 1960) oli taani maalikunstnik, graafik ja kirjanik.

Tema vanemad olid kaupmees Daniel Vilhelm Conrad Aagaard ja Kristine Kathrine Christensen.

Aagaard õppis jaanuarist 1895 kuni jaanuarini 1900 Kuninglikus Kaunite Kunstide Akadeemias.

Ta viibis 1900–1901 Berliinis, 1908 Prantsusmaal, Hollandis ja Saksamaal ning 1912 Saksamaal.

Ta esines 1900. aastast Charlottenborgi sügisnäitusel ja 1911 septembrinäitusel.

Aastast 1908 õpetas ta kaunite kunstide akadeemias. Oktoobrist 1924 kuni tagasitõmbumiseni 1940 oli ta seal perspektiivi dotsent.

Peale maalikunsti tegeles ta radeerimiskunstiga. Maalimisest ta eemaldus üha rohkem, pühendudes õpetamisele ja kirjutamisele.


Cecil Aagaard

Cecil Aagaard (18. september 1916 Larvik – 19. detsember 1984) oli norra džässlaulja ja orkestrijuht, üks kløverjazz'i esitajaid.


Hanno Schotter

Hanno Schotter (sündinud 14. novembril 1941 Tallinnas) on eesti veterinaararst ja poliitik.

Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 20. Keskkooli. 1960. aastal asus ta Eesti Põllumajanduse Akadeemiasse veterinaariat õppima, lõpetas EPA aastal 1965.

Pärast EPA lõpetamist suunati ta tööle Tasuja kolhoosi ning ta asus elama Märjamaale. Ta pidas 20 aastat loomaarsti ametit ja 4 aastat peazootehniku ametit.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. Ta oli ka Eesti Kongressi saadik.

Ta pole kuulunud NLKP ridadesse. 1996. ja 1999. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Märjamaa alevivolikokku (Reformierakonna nimekirjas), sai vastavalt 37 ja 32 häält ning osutus alevivolikokku valituks. Ta kandideeris ka 2005. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Märjamaa vallavolikokku (Reformierakonna nimekirjas), sai 19 häält ning ta ei osutunud valituks.

Hiljem on tema töökohaks märgitud AST Saeveski OÜ.


Udu (täpsustus)

UDU või Udu võib tähendada järgmist: Udu on ilmastikunähtus. "Udu" ("The Fog") on 1980. aasta film. "Udu" ("Sis") on 1988. aasta film. "Udu" ("The Mist") on 2007. aasta film. "Udu" on Stephen Kingi romaan. "Udu" on Oskar Lutsu jutustus. Udukogu on kosmoses. Udu on Sven Oeselja hüüdnimi.


Vikipeedia:Tammsaare-võistlus

A. H. Tammsaare muuseum Kadriorus, A. H. Tammsaare muuseum Vargamäel ja MTÜ Wikimedia Eesti korraldasid 30. augustist kuni 12. novembrini 2013 eestikeelses Vikipeedias avaliku võistluse, millega tähistati A. H. Tammsaare juubeliaastat.

Võistlusartiklite tähtajaks oli 12. november, võitjad kuulutati välja 29. novembril.


Andres Kons

Andres Kons (30. jaanuar 1831 – juuni 1933) oli Tallinna vanim kodanik.

Ta oli elukutselt laudsepp. Elu lõpul elas ta Iru vanadekodus.

Andres Kons oli kaks korda abielus, tal oli neli tütart.


Ateena Elefthérios Venizélose rahvusvaheline lennujaam

Ateena Eleftherios Venizelose rahvusvaheline lennujaam (IATA: ATH, ICAO: LGAV) on Kreeka suurim lennujaam ning rahvusliku lennufirma Aegean Airlines ja Olympic Airi kodulennujaam. Lennujaam asub Spatas, Ateena kesklinnast 30 kilomeetrit kirde pool. Lennujaam avati märtsis 2001, asendamaks praegu suletud Ellinikoni Ateena rahvusvahelist lennujaama.

Estonian Air avas lennuliini Tallinn–Ateena 5. juulil 2010 ning teenindas seda suvehooajati 16. augustini 2010. Suvest 2015 on liini opereerinud Aegean Airlines.


Ateena Eleftherios Venizelose rahvusvaheline lennujaam

suuna Ateena Elefthérios Venizélose rahvusvaheline lennujaam


Ateena rahvusvaheline lennujaam "Elefthérios Venizélos"

suunaAteena Elefthérios Venizélose rahvusvaheline lennujaam


Koit Raud

Koit Raud (sündinud 29. mail 1958) on eesti poliitik ja ajakirjanik.

Ta lõpetas 1976. aastal Sindi Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli žurnalistika erialal.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Eesti Televisioonis. 1985. aastast elas ja töötas Ida-Virumaal.

Ta liitus Rahvarindega selle loomise ajal; ta oli Eestimaa Rahvarinde Rahvavolikogu liige.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt.


Vikipeedia:HELP4

HELP4 ehk Head Eesti Looduse Pildid oli järjekorras neljas eestikeelses Vikipeedias toimunud pildikogumisaktsioon koostöös ajakirjaga Eesti Loodus, mille käigus sooviti Vikipeediasse juurde saada uusi häid pilte, millel on jäädvustatud Eesti loodust. Toimumise ajaks oli 1.–30. november 2013, kuid väärt fotosid Eesti loodusest ning kõigest muust, millest Vikipeedias veel pilte pole, oodatakse alati.

Eriti huvipakkuvad on fotod, mida saab teha ainult Eestis – meie oma järved, rabad, kaitsealad, väikesaared jms peame ikka ise üles pildistama. Suur osa lisatud fotosid jõuavad illustreerima paljusid Vikipeedia artikleid ning ühtlasi võib neid näha ajakirja Eesti Loodus veergudel (jaanuar 2014) ja Vikipeedia avalehel nädala piltidena.

Lisatud pilte näed siit. Osalemisõpetus on leitav siit.

Parimate fotolisajatena pälvisid Eesti Looduse aastatellimuse Urmas Haljaste ja Vaido Otsar.


Sevilla olümpiastaadion

Estadio Olímpico de la Cartuja on staadion Hispaanias Andaluusia autonoomses piirkonnas Sevillas.

Staadioni tribüün mahutab 57 619 pealtvaatajat.

Staadioni ehitamist alustati 1997. aastal 1999. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistluste jaoks.


Elis Tootsman

Elis Tootsman (sündinud 3. detsember 1991 Raplas) on Rapla Vallavolikogu liige, Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige, noorteaktivist, poliitik ja ettevõtja. Tootsman on olnud Noorte Sotsiaaldemokraatide president ning põllumajandusministri Ivari Padari nõunik.

Elis Tootsman tegeleb äri-ja juhtimisalaste konsultatsioonidega ning on osaühingu ExProject juhatuse liige.


Naked Idol

Naked Idol on Soome rokkbänd, mille lõid 2006. aastal Espoos bändi liider Sami Wolking ja Jones. Naked Idoli esimene singel "My Weakness" ilmus 31. märtsil 2010 ja sama aasta detsembris ilmus ka singli promo. Teine singel "Back From Oblivion" ilmus 2011. aastal. 2012. aasta jaanuaris lahkus bändist trummar A.J, kuna ta ei saanud teiste bändi liikmetega hästi läbi. Naked Idol sai augustis 2012 ka endale uue laulja Malcolmi. A.J asemele tuli 2013. aasta märtsi lõpus Kreeka trummar Jannis K. ning ka Austraaliast pärit kitarrist Johnny E lahkus bändist 2012. aasta suvel isiklikel põhjustel, kuid tema asemel tuli uus liige 2012. aasta lõpus. Naked Idoli kolmas singel "Boys of Summer" jõudis Soome raadiojaamadesse 11. juulil 2013. Digitaalselt ilmus see müüki 15. augustil. Singli müügitulud annetatakse Punase Risti katastroofifondile. Nende neljas singel "Shattered" ilmus raadiojaamadesse 12. augustil. Singlitel "Shattered" ja "Boys of Summer" mängib trumme Sampsa Astala.


Spirit (album)

"Spirit" on Soome bändi Reckless Love 30. augustil 2013 ilmunud album. Esimene singel "Night On Fire" ilmus 26. aprillil 2013. Teine singel "So Happy I Could Die" ilmus 23. augustil 2013. Mõlema singliga ilmus ka laulu muusikavideo.

Album valiti Soome raadiojaama YleX nädala albumiks ja terve album ilmus eelkuulamiseks 26. augustil 2013 raadiojaama kodulehele.


Fairmount

Fairmount, asula Delaware'i osariigis Fairmount, linn Georgia osariigis Fairmount, küla Illinoisi osariigis Fairmount, linn Indiana osariigis Fairmount, asula Marylandi osariigis Fairmount, asula New Yorgi osariigis Fairmount, linn Põhja-Dakota osariigis Fairmount, asula Tennessee osariigis


Sumeri usund

Sumeri usund on religioossed uskumused, panteonisüsteem ja rituaalsed praktikad, mis olid kasutusel Mesopotaamias tänapäeva Lõuna-Iraagi aladel muistsete Sumeri riikide territooriumitel umbkaudu vahemikus 4000–1800 e.m.a.


Fairmount (Maryland)

Fairmount on rahvaloendustel arvestatav kohaliku võimuorganita asula (census-designated place) USA-s Marylandi osariigis Somerseti maakonnas.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 457. Aastal 2000 oli elanike arv 537.


Somerseti maakond (Maryland)

Somerseti maakond (Somerset County) on maakond USA-s Marylandi osariigi lõunapoolsemas osas. Geograafilised koordinaadid on 38°04' N, 75°51' W.

Maakonna halduskeskus on Princess Anne.

Maakonna pindala on 1582 km², millest 734 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 26 470. Aastal 2000 oli elanike arv 24 747.


Somerseti maakond

Somerseti maakond Maine'is Somerseti maakond Marylandis Somerseti maakond New Jerseys Somerseti maakond Pennsylvanias


Peeter Olesk (laskesportlane)

Peeter Olesk (sündinud 22. aprillil 1993 Põlvas) on eesti laskesportlane, 2013. aasta juunioride Euroopa meister.

Olesk on 13-kordne Eesti juunioride meister laskmises. 2013. aastal võitis ta juunioride EM-il kulla 25 m standardpüstoli harjutuses ja pronksi 25 m kiirlaskmises.

2013. aastal oli Oleski treener Ranno Krusta. Laskespordiga on tegelenud ka tema vend Taivo Olesk.


Tammsaare-Põhja talu

Tammsaare-Põhja talu (ka: Põhja-Tammsaare talu) on ajalooline talu Tammsaare väljamäel Vetepere külas Järva vallas Järvamaal. Talus sündinud Anton Hansen võttis endale kirjanikuna pseudonüümiks A. H. Tammsaare. Tänapäeval on talu tunnistatud kultuurimälestiseks (registrinumber 3990), talus tegutseb A. H. Tammsaare muuseum.


Kuningal on külm

"Kuningal on külm" on Eesti kirjaniku A. H. Tammsaare 1936. aastal avaldatud satiiriline näidend. Ühiskonnakriitilist teost on lavastatud korduvalt eri teatrites ja eri võimude aegu.


Tõde ja õigus I

"Tõde ja õigus" I on Eesti kirjandusklassiku A. H. Tammsaare romaanisarja "Tõde ja õigus" esimene ning tuntuim osa, mis ilmus 1926. aastal. Teoses käsitletakse korraga nii filosoofilisi kui ka elulisi probleeme eestlaste jaoks tuttavate olukordade, inimtüüpide ning ajaloolise ja ühiskondliku konteksti kaudu. Kohalikud kriitikud pidasid teost vaid talupojaromaaniks, kuna nad ei saanud Tammsaare filosoofilistest ideedest aru. Mõni kriitik leidis koguni, et teoses puudub kandev idee. Kriitika ajendas Tammsaaret kirjutama arvustajatele vastulauset, mis ilmus 1927. aastal ajalehes Vaba Maa. Selles kirjas juhtis ta tähelepanu sellele, et teoses on vasteid Eesti, Euroopa ja üldinimlikus vaimse elus. Samuti tõi ta välja, et kandva idee puudumine ongi kandev idee.

Albu vallas, Järva-Madise kihelkonnas, Järvamaal sündinud Tammsaare on teosesse sulatanud mälestusi oma lapsepõlvest ja noorukieast isatalus. Tammsaare ise ütleb teose kohta:" Maastik ja ümbrus on minu kodukohast, samuti meeleolud. Inimesi ei ole ühtki täielikult tegelikust elust kopeerinud, vaid olen algtüüpe transformeerinud. On tõsi – Andres on minu oma isa. Pearu on tegelikult naabrimees /.../

Teos on kirjutatud kuue kuuga, millest tuleb maha arvestada üks kuu, mil autor oli haige ning töö seisis.


Oleiinhape

Oleiinhape (ka olehape) СН₃(СН₂)₇СН=СН(СН₂)₇СООН on küllastumata rasvhape, mis esineb ühendeina taimseis ja loomseis õlides. Oleiinhapet saadakse steariini valmistamisel.


Panatsea

Panatsea, ka panakeia (ladina keeles panacēa, kreeka keeles panakeia 'kõike raviv'), on müütiline ja utoopiline kõiki haigusi raviv imerohi. Selle avastamine (lisaks igavese elu eliksiirile ja tarkade kivile) oli alkeemikute unistus.

See sai nime vanakreeka jumalanna Panakeia järgi.

Panatseaks võidakse nimetada ka utoopilist imelist lahendust mistahes keerulises olukorras.


Letsitiin

Letsitiin ehk fosfatidüülkoliin (lecithinum, lühend PC) on koondnimetus fosfatiidide rühma kuuluvate koliini sisaldavate lipiidühendite kohta, mida esineb rakumembraanide välispinnal. Seda saadakse mitmetest taimsetest ja loomsetest toiduainetest, letsitiinipreparaatidest ja seda toodab ka organism ise.

Fosfatidüülkoliin reguleerib lipiidide liikumist organismis.

Sõna "letsitiin" on tulnud kreekakeelsest sõnast lekithos, mis tähendab munakollast. Letsitiini avastas 1850. aastal Prantsuse teadlane Maurice Gobley, kes eraldas selle munakollasest. Aastaid kasutatigi letsitiini allikana munakollast. 1930ndate keskel leiti letsitiini sojaubadest.

Letsitiin sarnaneb ehituselt rasvadega ning kujutab endast olulist rakumembraanide koostisosa. Ta aitab moodustada terviklikku rakumembraani ja kergendab vedelike liikumist rakusiseselt ja -väliselt. Letsitiin on tähtis närvirakkude toitaine, mistõttu ta soodustab mälu- ja kontsentreerumisprotsesse. Lisaks aitab letsitiin hoida vere normaalset kolesteroolitaset, parandab naha üldseisundit ja pidurdab isegi juuste väljalangemist. Letsitiin on samuti peakomponent ajukelmes, varustab lihaseid ja närvikudesid hapnikuga. Letsitiin aitab hoida maksa tervena, ennetades rasvade ladestumist maksas ja ta osaleb ka detoksikatsiooniprotsessis, taastades ühtlasi maksa funktsioone. Letsitiin on suureks abiks ateroskleroosi ennetamisel. Ta aitab ka ennetada sapikivide moodustumist.

Toiduainetööstuses kasutatakse letsitiini antioksüdandi ja emulgaatorina lastetoitudes, saiakestes, salatikastmetes, majoneesides, margariinis, jäätises, šokolaadis ja maiustustes.


Tõde ja õigus II

"Tõde ja õigus" II on Eesti kirjandusklassiku A. H. Tammsaare romaanisarja "Tõde ja õigus" teine osa, mis ilmus 1929. aastal.

Romaanisarja teise osa saamisloos on olulise tähtsusega autobiograafiline element. Nimelt on teose aineks Tammsaare õpingud Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumis. Tammsaare on inspireeritud nii kohatud kaasõpilastest, õpetajatest, erinevatest juhtumitest kui ka õpitud raamatuteadmistest ja maailmavaatelistest probleemidest. Sellest köitest algab Tammsaarele omane filosofeerimine, mis jätkub kuni sarja lõpuni.

Tegevus toimub ärkamisaja mõõnaperioodil Tartus Mauruse koolis, kuhu suundub õppima Indrek. Koolidirektor Maurus on vastuoluline rahvuslane, kelle sõnul on inimese keel ja kodumaa tema kõige olulisem varandus ja inimene peab kõige pealt armastama ennast, enne kui ta saab armastada teisi. Maurus õpetab ka Indreku valetama. Mauruse jutt on mõistukõneline ja temas kehastub tammsaareliku poeetika keelekesksus. Indrek ei oska Mauruse mänguga kaasa minna ja võtab kõike liiga tõsiselt. Indrek püüab kõike seletada oma teadmiste ja arusaamiste järgi, kuid ikka ja jälle avastab ta, et asjad käivad hoopis teisiti. Indreku ja Mauruse vahekord on justkui Andrese ja Pearu vahekord, kus ühel osapoolel on ettekujutus maailma toimimisest ja teine osapool seab selle kõik kahtluse alla. Mauruse kool on justkui väike irratsionaalne maailm ning valitsev irratsionaalsus viib Indreku lõpuks mässu ja kõige eitamiseni. Pärast Ramilda surma läheb Indrek tähetorni ning vaatab pikksilmaga maailmaruumi. Just see episood mõjutab tema jumalaeitust, sest kosmoloogilistest ideedest lähtudes kirjutab ta jumalaeitust väljendava referaadi.

Teoses kajastub nii ebaõiglus kui ka allasurutud rahvustunne ja kõlama jääb mõte, et eesti rahval on õigus eksisteerida maailma teiste rahvastega kõrvuti. Näiteks Mauruse tütar Ramilda mõtleb isegi armastusest rahvuslikult. Nimelt väidab ta, et elus on kõige tähtsam armastus, mistõttu tuleb armastust avaldada vaid emakeeles ja oma rahvuse salgamine väärib hukkamõistu. Ramilda on üldse salapärane kuju, kelle jutus on palju mänglevat ja üksnes aimatavat. Tammsaare ise aga rõhutab tema identiteedimääratlematust. Samas jätavad selles köites peaaegu kõik tegelased Indrekuga rääkides mulje, justkui kõige olulisem jäetaks ütlemata.

"Tõe ja õiguse" II osa kujutab inimese võitlust kõikjale ulatuva ja kõiki puudutava tõega. Näiteks ilmneb raamatu lõpus Indreku ja Tiina vastandus, kus esimese jaoks Jumalat ehk tõde ei eksisteeri, Tiina aga usub, et Jumal ehk kõikjale ulatuv tõde on olemas. Suhetes Tiinaga toimib Indrek ambivalentselt – ühest küljest jääb ta oma tõe juurde, teisest küljest ta loobub sellest. Nimelt ütleb Indrek Tiinale, et Jumal on siiski olemas, sest see on Tiina tõde ja Indrek tunneb, et ei saa Tiinale haiget teha ja tema tõde röövida. Isegi siis mitte, kui see tema enda tõe valguses naeruväärne. Seega jääb Indrek ikkagi kindlaks enda tõele, kuid ta hülgab selle lihtsalt Tiina ees. Indrek eelistab tõele õigust, mille puhul viimane tähendab hoidumist teise inimese alandamisest ja talle tema tõe jätmist. Indreku jaoks on tõde mingit laadi objekt ning õigus sünnib või sureb selliste objektide suhtes.

Tammsaare kasutab surmaga seoses päris palju koeramotiivi, mis teises köites tuleb esile mitu korda. Näiteks kirjutab raskelt haige Ramilda surma eel Indrekule surevast koerast ning Indrekule endale meenub ühe koera surm, kui ta enesetapumõtetega puu alla seisab.

"Tõe ja õiguse" II osa on korduvalt lavastatud, sellele on ohtralt viiteid eesti kirjanduses, filmis ja mujal kultuuris. Raamatu põhjal valmis 1975. aastal Mikk Mikiveri lavastatud film "Indrek", milles mängis peaosa Harry Kõrvits.

Teos on tõlgitud soome (2004), saksa (1939 ja 1980), hollandi (1941), prantsuse, vene, tšehhi, läti ja inglise (2022) keelde.

Teos on digiteeritud toetusprogrammi "Eesti kirjandus" raames. Romaani teine köide ilmus audioraamatuna 2014. aastal, selle on sisse lugenud Meelis Kompus.


Krõõt

Krõõt on A. H. Tammsaare romaanisarja "Tõde ja õigus" I osa üks tähtsamaid tegelasi, peategelase Andres Paasi esimene abikaasa.

Krõõt on pärit hoopis teistsugusest paigast kui Vargamäe - tema enda sõnul kodukandis metsad helisesid, kui laudi. Kui Krõõt on koos noore abikaasa Andresega romaani esimeses peatükis teel Vargamäele, uude elupaika, siis juba mäest üles uue kodu poole minnes tajub ta justkui eesootavaid kannatusi. Esialgu on Krõõt rõõmsameelne, kuid aja jooksul muutub ta aina kurvemaks ja nutab üha tihedamini, esialgu teeb ta seda salaja, kodust kaasavaraks saadud kirstu naljal või lehma juures, hiljem aga juba ka Andrese silme all.

Romaanis mainitakse, et Krõõt on pikk, kerge ja õrna kondiga ega sobi seetõttu Vargamäele üle jõu käivat rasket tööd tegema. Ta peab kandma raskeid veeämbreid kaugest kaevust ning ületama Andrese ehitatud kõrget lävepakku, mis hoiab koduloomad rehetoast eemal. Andres ei mõista ega näe, et abikaasale on talutöö ületamatult raske.

Krõõt sünnitab kolm tütart, Liisi, Mareti ja Anni, kuid tunneb abikaasa ees suurt süükoormat, sest Andres ootab perre poega. Neljanda lapsena toobki ta ilmale poja, kes on tugev nagu vägilane ning kellele pannakse nimeks Andres. Sellest sünnitusest Krõõt aga ei toibu ning ta sureb.

Krõõt on hella hingega ja püüab olukordades pigem head näha. Kui Andres ja Pearu on riius, siis on Krõõt ainus, kes neid lepitada suudab. Pärast Krõõda surma meenutab Pearu Krõõta hea sõnaga ja mainib igatsevalt pehmeid iseloomuomadusi. Krõõdal leidub Tammsaare ema Ann Hanseni iseloomujooni. Krõõda tuntumate joonte hulka kuulub "hele jael" ehk kõrge ja kajav hääl, samuti armastus loomade ja laste vastu. Ka palju aastaid hiljem on Krõõda headus see, mida vargamäelased meenutavad (eriti Pearu) ja taga igatsevad. Öeldakse ka, et Krõõda surmaga lahkus Vargamäelt headus. Teisalt mainib Tammsaare, et kogukonnas laiemalt unustati Krõõt ja tema mälestus ruttu, kuna pehmema loomuse ning maatööks sobimatu kondi tõttu vaadati temast kui perenaisest pisut mööda juba eluajal.

2016. aastal A. H. Tammsaare muuseumi, Vikerraadio ja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu korraldatud "Tõe ja õiguse" lugejate lemmiktegelase hääletusel võitis Krõõt ülekaalukalt.

2019. aasta filmis "Tõde ja õigus" mängis Krõõta Maiken Schmidt. Krõõt on käinud lavateed ka arvukates draamalavastustes, teda on kehastanud paljude teiste näitlejate seas näiteks Ita Ever, Carmen Mikiver, Anne Maasik, Kärt Tammjärv, Helje Soosalu, Loore Martma jt. Rahvusooperis Estonia mängitud muusikaliversioonis laulis Krõõda rollis Tiiu Laur.


Indrek Paas

Indrek Paas on A. H. Tammsaare romaanisarja "Tõde ja õigus" II–V osa peategelane, I osa peategelase Andres Paasi ja tema teise naise Mari poeg.

"Tõe ja õiguse" esimese osa lõpus läheb Indrek linna kooli. Järgnevad osad kirjeldavad tema õpinguid, kokkupuuteid revolutsioonilise liikumisega ja abielu Kariniga. Vahepeal elab Indrek nii Tartus kui ka Tallinnas, kuid sarja viimases osas tuleb ta tagasi isatallu ning räägib isale linnas toimunust. Ta ei ole õnnelik ja tunneb, et ta jõuab alati igale poole liiga hilja, siis, kui paremad ajad on juba möödas.

Indrek on tüüpiline intellektuaal, kes elab pigem oma sisemiste ideaalide järgi. Ta on väga õrnahingeline ja impulsiivne ning elab sissepoole. Tema sisemised ja välimised võitlused viivad arusaamani, et oma "vere" eest pole võimalik põgeneda, mispeale teeb ta iseendaga lõpuks rahu.

Indrek eelistab tõele õigust, mis tähendab seda, et ta väldib teise inimese alandamist ning on valmis kellegi teise ees oma tõe hülgama, et teine inimene saaks jätta endale oma tõe. Indreku jaoks on tõde mingit laadi objekt ning õigus sünnib või sureb selliste objektide suhtes.

Indrek on oma käitumises mõjutatud nii Kanti absoluutsest eetikast kui ka Goethe ideedest ning on väga tolerantne. Ta aitab teisi inimesi ka siis, kui ta seetõttu halvakspanu osaliseks peaks saama.

Indrek kehastab justkui uustestamentlikku lunastajarolli. Ta viskab oma ema Mari kiviga, mille läbi saab temast justkui Mari kohtumõistja. Seetõttu peab ka tema Marile halastama ja lunastuse tooma ning nii jääbki Mari süü tema kanda. Kui Indreku ema jääb väga haigeks, annab poiss emale viimase palvel valuvaigistite üledoosi ning ema surma põhjustamine kasvatab tema süükoormat veelgi. Ta üritab oma süüd lunastada oma naise Karini kaudu rääkides talle kivi viskamisest ja ema surmast ning sellest saladusest saab justkui nende abielu sakraalne alus.

Indreku ja Karini abielu jookseb aga karile, kuna nad ei suuda teineteist mõista. Indrek tahab maailma mõistusega kontrollida, seda süstematiseerida ja analüüsida, kuid Karinit juhivad irratsionaalsed tungid (nt armastus, võimuiha, süütunne). Karin on kahtleja ja tõdedega mängija ning üritab paljastada ka kõik varjatu. Samas aga ei rahuldu ta ühegi tõega. Tihti peegeldab Karin lugejale Indreku sisemaailma. Kui Karin Indrekut provotseerib ja Indrek tema suunas tulistab, saavutab Indrek lõpuks vabanemise sisemisest paigalseisust.

Kui "Tõe ja õiguse" esimene osa algas sellega, kuidas Indreku isa ja tema esimene naine Krõõt väljamäest üles tulid, siis romaaniköite viimases osas sammub Indrek koos Tiinaga sellest samast mäest viimast korda alla.

Filmis "Indrek" kehastas teda Harry Kõrvits.


Abbott

Abbott, asula Arkansases Abbott, asula Lääne-Virginias Abbott, asula Mississippi osariigis Abbott, linn Texases Abbott, asula Virginias Abbott, perekonnanimi Edwin Abbott Abbott, inglise teoloog John Abbott, kolmas Kanada peaminister


Abbott (Texas)

Abbott on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigi keskosas Hilli maakonnas.

Abbottis on sündinud kantrilaulja Willie Nelson.

Abbott asutati 1871. Abbottis asus raudteepeatus, mida haldas Missouri–Kansase–Texase Raudteekompanii. Linn sai nime Ameerika Ühendriikide Esindajatekoja liikme Joseph Abbott järgi.

1890 elas linnas 156 inimest ja tol ajal oli linnas kauplus, apteek, habemeajaja, kaks hotelli, sepatöökoda, pank ja ilmus kohalik ajaleht. 1882 avati linnas postkontor, mis suleti 1928. aastal.

Tippajal, 1914 elas linnas 713 inimest. 1941. aastaks oli elanike arv vähenenud 264-ni. 1989 oli linnas 364 elanikku, postkontor, kolm kirikut ja kool 192 õpilasega.

Abbotti lähedal asub Hookeri koobas, mille kohta on palju erinevaid legende.


EUROPA postmargid

EUROPA postmarkideks nimetatakse Euroopa riikide poolt igal aastal ühiselt välja antavaid ühe ja sama kujunduse või teemaga postmarke.

Esimesed Europa postmargid anti välja 1956. aastal. 2006. aastal tähistati Europa postmargi 50. sünnipäeva.

Aastatel 1956–1959 vastutasid Europa postmarkide väljaandmise eest Euroopa Ühenduste liikmesriikide postitalitused, aastatel 1960–1992 Euroopa Postiside- ja Telekommunikatsioonitalituste Konverents (CEPT), alates 1993. aastast Euroopa postioperaatorite ühendus PostEurop.

Europa postmarkide ühine kujundus oli kasutusel aastatel 1956–1973, 1974. aastast asendus see ühise teemaga. 1960. aastast kandsid Europa postmargid Euroopa Postiside- ja Telekommunikatsioonitalituste Konverentsi initsiaale CEPT (Conférence Européenne des Administrations des Postes et des Télécommunications). 1993. aastal asendus see PostEuropi loodud uue tähistusega, milleks on paremkaldkirjas nimi "Europa". 2011. aastast on kasutusel uus tähistus: nime "Europa" ette on paigutatud postkasti kujutis.

Eesti liitus Europa postmarkide väljaandmisega 1994. aastal. Esimesteks Eesti Europa markideks olid patenditeemalised Eesti Post 071-06-1994 ja Eesti Post 072-06-1994. Esimesel neist on kujutatud Eesti patenti nr 1 – Aleksander Mikiveri leiutatud horisontaalveskikivi paari, teisel Eesti patenti nr 2628 – Walter Zappi leiutatud esimest minikaamerat maailmas.


Septimaania

Septimaania (prantsuse Septimanie; oksitaani Septimània; katalaani Septimània) oli Rooma provintsi Gallia Narbonensise läänepiirkond, mis läks läänegootide kontrolli alla aastal 462, kui Septimaania loovutati nende kuningale Theoderich II-le. Läänegootide alluvuses oli see tuntud lihtsalt kui Gallia või Narbonensis. See kattus jämedalt tänapäeva Prantsuse Languedoc-Roussilloni piirkonnaga. See läks 8. sajandil lühikeseks ajaks Córdoba emiraadile, enne kui selle vallutasid frangid, kes nimetasid selle 9. sajandi lõpul Gootiaks või Gooti margiks (Marca Gothica).

Septimaania oli Karolingide impeeriumi ja seejärel Lääne-Frangi riigi mark kuni 13. sajandini, kuigi see oli kultuuriliselt ja poliitiliselt Põhja-Prantsusmaast ja kuninglikust keskvalitsusest eraldi. Piirkond oli Toulouse'i, Provence'i ja Kataloonia mõju all. See oli osa kultuurilisest ja keelelisest piirkonnast nimega Oksitaania, mis langes Albilaste sõdade tulemusel 13. sajandi algul lõpuks Prantsuse kuningate kontrolli alla, pärast mida sai see Prantsuse kubernerid. 13. sajandi lõpust alates sai see tuntuks kui Languedoc ja selle ajalugu on seotud Prantsusmaa ajalooga.

Nimi "Septimaania" võib tuleneda osast Béziersi linna Rooma nimest, Colonia Julia Septimanorum Beaterrae, mis omakorda tuleb Rooma VII Leegioni veteranide asustusest linnas. Teine võimalik nimetuletis on viide piirkonna seitsmele linnale (civitates): Béziers, Elne, Agde, Narbonne, Lodève, Maguelone ja Nîmes. Septimaania ulatus jooneni poolel teel Vahemerest Garonne'i jõeni loodes; idas eraldas Rhône selle Provence'ist; ja lõunas moodustasid selle piiri Püreneed.


Anatoli Novohatski

Anatoli Novohatski (vene keeles Анатолий Арсентьевич Новохатский; sündinud 11. oktoobril 1936 Sentša külas Sentša külanõukogus Lohvitski rajoonis Poltava oblastis) on endine Eesti meditsiinitöötaja ja poliitik, Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige.

Ta on saanud alghariduse Sentša koolis ja on lõpetanud . aastal keskkooli Mašivka väikelinnas (asub Mašivka rajoonis Poltava oblastis). 1960. aastal lõpetas ta Harkivi Meditsiiniinstituudi sanitaararstina.

Pärast instituudi lõpetamist suunati ta Penza oblastisse kinnisesse Zaretšnõi (ka Penza-19) linna, kus ta töötas sanitaar-epidemioloogiateenistuse peaarstina. Aastal viidi ta üle Kasahhi NSV-sse Ševtšenko linna, kus ta töötas viis aastat.

Ta elab 1972. aastast Eestis. 1987. aastani töötas ta Sillamäe Sanitaar-Epidemioloogia Jaama peaarstina. Aastatel 1987–1990 töötas ta Kesk-Meditsiinilise-Sanitaarse osakonna nr 17 (vn Центральный медико-санитарный отдел № 17; kuhu kuulusid Sillamäe haigla, polikliinik, lastepolikliinik, sanitaar-epidemioloogia jaam ja 2 apteeki) ülemana.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. Kuni augustiputšini kuulus ta saadikurühma "Kommunistlik fraktsioon" (pärast augustiputši otsustasid saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" laiali minna). Lisaks on olnud ta Sillamäe Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee liige.

Anatoli Novohatski jäi pensionile 1996. aastal.


TED

TED ehk Technology, Entertainment, Design ('tehnoloogia, meelelahutus, disain') hõlmab hulka Ameerika Ühendriikide meediaorganisatsiooni TED Conferences LLC üle maailma korraldatavaid konverentse. Kui TEDi esialgne rõhuasetus oli tehnoloogial ja disainil, siis hiljem on populaarseteks teemadeks saanud ka teadus, kultuur ja poliitika. Meediaorganisatsiooni konverentse haldab ettevõtja Chris Anderson mittetulundusorganisatsiooni Sapling Foundation kaudu. TED toimus esimest korda Richard Saul Wurmani juhtimisel 1984. aastal ja oli mõeldud ühekordse üritusena. Iga-aastased konverentsid said alguse 1990. aastal USA California osariigis Montereys. TEDi peakonverents toimub alates 2014. aastast Kanadas Vancouveris. Varem peeti seda igal aastal USAs Long Beachil. Ürituse nn satelliitkonverents TEDActive toimub Kanadas Whistleris (enne 2014. aastat USAs Palm Springsis). TEDi üritused toimuvad peale Põhja-Ameerika ka Euroopas ja Aasias. Neid kõnesid esitatakse otseülekandena internetis.

TEDil käsitletakse erinevaid teemasid, mis on seotud nii teaduse kui ka kultuuriga. Sageli teevad esinejad seda mõne (isikliku) loo jutustamise kaudu. Igal esinejal on aega 18 minutit, mille jooksul peab ta esitama oma mõtteid võimalikult uuenduslikul ja köitval moel.

TEDil on esinenud teiste seas Bill Clinton, Jane Goodall, Malcolm Gladwell, Al Gore, Gordon Brown, Richard Dawkins, Bill Gates, Google'i rajajad Larry Page ja Sergei Brin ning paljud Nobeli auhinna võitjad.

Alates 2013. aasta maist on internetis kõigile vaadatavad üle 1500 konverentsiettekande. Kui 2009. aasta jaanuariks oli TEDi videoid vaadatud 50 miljonit korda, siis 2011. aasta juunis ületas vaatamiste arv 500 miljonit ja 13. novembril 2012. aastal kerkis see üle miljardi.


Liiger

Liiger on hübriid, mis on saadud isase lõvi ja emase tiigri ristamise teel. Ristamine toimus vangistuses olnud lõvide ja tiigrite vahel. Liigrid on suurimad praegu elavad kaslased. Liiger naudib ujumist.

Isase liigri pikkus on kuni 3,5 meetrit. Isase liigrid võivad kaaluda üle 300 kg; raskeim praegu elav liiger kaalub 400 kg.

Liigri karv on keskmise pikkusega, pruunikas või kergelt oranž, kaetud tumedamate triipudega. Kõhualune, käpaotsad, nina, põsed ja silma ümbrus on heledamad ja isegi valged. Näos võivad olla mõned mustad täpid.


Puutepunkt (saade)

"Puutepunkt" oli Eesti Televisiooni saade, mis läks esimest korda eetrisse 2005. aasta sügisel. "Puutepunktis" räägitakse erivajadustega inimestega seotust.

Saadet tehti kümme hooaega, kokku valmis 300 saadet. 300. saade läks eetrisse 17. mail 2015.

Saadete autor ja toimetaja oli Anne Lill, saatejuht Kaidor Kahar.


Lauri Varendi

Lauri Varendi (sündinud 29. detsember 1988) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti klubis Paide Linnameeskond.


Prohormoon

Prohormoon on hormooni eelvormina esinev näärmeväline aine, mille bioaktiivne toime organismis on väike. Prohormoonid muundatakse metabolismi käigus aktiivseteks hormoonideks.

kolekaltsiferool (D3-vitamiin) on bioloogiliselt aktiivse kaltsitriooli eelvorm; proinsuliin muundatakse prohormooni konvertaas 2 toimel insuliiniks; proopiomelanokortiini muundamisel osalevad prohormoon konvertaas 1 ja prohormoon konvertaas 2; türoksiin (T₄) on kilpnäärme sünteesitav prohormoon, mis liigitatakse kilpnäärmehormoonide hulka; mitmete steroidide eelvormid jpt.


Jaanus Nurmoja

Jaanus Nurmoja (sündinud 23. juunil 1967 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja muusik.

1990. aastatel töötas ta Eesti Raadio uudistetoimetuses, hiljem linnavalitsuse pressiesindajana Tallinnas ja Rakveres; teinud lühikest aega ka teletööd. Muusikuna on tema tegevuses esikohal olnud koorilaul ja helilooming, koorijuhina on tegutsenud alates 2012. aastast (Meeskoor Rakvere dirigent kuni 2020). Kodanikuaktivistina on ta alates 2013. aasta sügisest olnud aktiivseim tingimusteta põhisissetuleku (kodanikupalga) eestkõneleja Eestis. 2019. ja 2023. aasta riigkogu valimistel kandideeris Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Lääne-Virumaal (kogus vastavalt 51 ja 75 häält ning ei osutunud kummalgi korral valituks).


Rosen (punane)

Rosen on Eestimaa aadlisuguvõsa.

Suguvõsa esindajad olid kantud ka Rootsi rüütelkonna aadlimatriklisse nr 85, 208 ja 1790 all.


Fahri Korutürk

Fahri Sabit Korutürk (3. august 1903 İstanbul – 12. oktoober 1987 İstanbul) oli türgi mereväelane, diplomaat ja 6. Türgi president.

Aastast 1923 teenis ta Türgi sõjalaevastikus, olles lõpetanud mereväekadettide kooli. 1933 lõpetas ta Türgi Mereakadeemia.

Aastail 1935–1943 oli ta mereväeatašee Roomas, Berliinis ja Stockholmis, aastail 1957–1960 Türgi merevägede ülemjuhataja. Pärast mereväest erruminekut oli Korutürk Türgi suursaadik NSV Liidus (1960–1964) ja Hispaanias (1964–1965).

1968. aastal määras president Cevdet Sunay ta senati liikmeks.

6. aprillil 1973 valis Türgi Suur Rahvusassamblee ta kuuendaks Türgi presidendiks. Pärast põhiseaduslikku seitsmeaastast presidendiksolekut sai temast eluaegne senaator.


Puutepunkt

Topoloogilise ruumi alamhulga puutepunktiks nimetatakse selle ruumi mis tahes punkti, mille igas ümbruses leidub selle hulga elemente.

Vaadeldava hulga kõigi puutepunktide hulka nimetatakse selle hulga sulundiks.


Jacob Günterhack

Jacob Günterhack (ka Jakob Güntherhack (10. aprill/20. aprill 1666 Tallinn – 4. september/11. september 1723 Tartu) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis (immatrikuleeriti 19. oktoobril 1686) Greifswaldi ülikoolis. Ta ordineeriti aastal 1693 õpetajaks.

Oli 1693–1696 adjunktpastoriks Kodavere Mihkli koguduses. 1697–1723 oli Kodavere Mihkli koguduse õpetaja, olles aastatel 1714–1723 Tartu praostkonna praost. Teenis katku- ja sõjaaegadel vikaarina peale oma koguduse ka veel Laiuse, Torma, Äksi, Kursi, Palamuse (1710–1716) ja Maarja-Magdaleena (1711–1723) kogudust. Suri 4. septembril 1723 Tartus katku tagajärjel.


Lielstraupe loss

Lielstraupe loss (läti Lielstraupes pils; saksa Schloss Gross-Roop, Groß-Roop) on loss Lätimaal Vidzeme piirkonnas, mis kuulus Rosenite suguvõsale.

Loss ja Straupe kirik rajati 13. sajandil. Nende ümber kujunes 14. sajandil Straupe asula ja sajandi lõpul Lielstraupe mõis. Umbes 1600. aasta paiku lisati lossile torn. 1905. aastal sai hoone tules kannatada, kuid taastati peagi.


Ivi Tivik

Ivi Tivik (13. august 1936 Saatse vald – 28. detsember 2022 Tallinn) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.

Ta alustas viiuliõpinguid Paides Aino Tamme juures, ta õppis Tallinna Lastemuusikakoolis (õpetaja Arved Jakobi juures), lõpetas aastal 1959 Tallinna Muusikakooli (õpetaja Endel Lippuse juhendamisel) ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Vladimir Alumäe klassis). Ta läbis aastal 1971 Leningradi Konservatooriumis kvalifikatsiooni tõstmise kursused, täiendas end aastani 1974 Moskva konservatooriumis konsultatsioonidel (konsultandid Igor Bezrodnõi ja Juri Jankelevitš) ja aastal 1973 Weimaris rahvusvahelistel suvekursustel (juhendajaks André Gertler).

Ta töötas aastast 1961 Tallinna Muusikakeskkoolis ja aastast 1992 ühtlasi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia interpretatsioonipedagoogika instituudis dotsendina. Tema õpilasteks on olnud Olavi Sild, Niina Murdvee, Mari Tampere-Bezrodny, Urmas Vulp, Eva Punder, Ülo Kaadu, Toomas Bubert Aet Ratassepp, Kaido Välja, Lasse Joamets, Anna-Liisa Bezrodny, Miina Järvi, Ivi Ots, Linda-Anette Verte, Mari Poll ja Juhan Tralla.


Tamara Waskoff

Tamara Waskoff (ka Tamara Vaskova; 14. september 1924 Tallinn – 17. august 2013) oli Eesti tekstiilikunstnik.

Ta sündis 1924. aastal Tallinnas pangaametniku perekonnas. Õppis aastatel 1930–1934 Tallinnas vene eraalgkoolis, 1934–1940 vene progümnaasiumis ja 1940–1942 Tallinna 6. Keskkoolis ning 1944. aastast Tallinna Rakenduskunsti Koolis, mille lõpetas 1949. aastal tekstiilikunsti erialal. 1959. aastal lõpetas Leningradi Ilja Repini nimelise Kunstiinstituudi kunstiteaduse erialal.

Ta töötas aastatel 1949–1960 kunstnikuna tekstiilivabrikus Punane Koit, 1960–1970 Tallinna Moemajas ja 1970–1971 rahvatööndusettevõttes Kodu.

1971. aastast oli ta vabakutseline.

1961. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige.


Sébastien Ogier

Sébastien Ogier (sündinud 17. detsembril 1983 Gapis) on Prantsusmaa rallisõitja, kaheksakordne maailmameister (2013–2018,2020-2021).

Ogier' kaardilugeja on Julien Ingrassia.


Adam Bede

"Adam Bede" on inglise kirjaniku George Elioti (Mary Ann Evansi kirjanikunimi) 1859. aastal avaldatud esikromaan.


Adam Bede (film)

"Adam Bede" on Maurice Elvey poolt Suurbritannias 1918. aastal loodud tummfilm.

Film tugineb George Elioti samanimelisele romaanile.


Enga provints

Enga provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas. Suur osa provintsist asub kõrgemal kui 2000 meetrit merepinnast.

Provints jaguneb halduslikult 5 ringkonnaks.


GNU nano

GNU nano ehk lihtsalt nano on UNIXi-laadsetele operatsioonisüsteemidele või käsurealiidesele mõeldud tekstiredaktor. See emuleerib tekstiredaktorit Pico, mis on osa e-posti klientrakendusest Pine, ja evib ka mõningaid lisafunktsioone.

Erinevalt Picost on nano avaldatud GNU GPL litsentsi all. Esemesena avaldas selle Chris Allegretta 1999. aastal vaba tarkvarana ja tänapäeval on see osa GNU Projektist.


Chimbu provints

Chimbu provints (ka Simbu) on 1. järgu haldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas. Provintsis asub Paapua Uus-Guinea kõrgeim mägi Mount Wilhelm.

Provints jaguneb halduslikult 6 ringkonnaks.


Ida-Uus-Britannia provints

Ida-Uus-Britannia provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas. Provintsis asub Uus-Britannia saare kirdeosas.

Provints jaguneb halduslikult neljaks ringkonnaks.

Provintsis kõneldakse 16 Austroneesia keelt, millest levinuim on tolai keel.


Pittodrie staadion

Pittodrie staadion on jalgpallistaadion Šotimaal Aberdeeni linnas. See võeti kasutusele 1899. aastal. Alates 1903. aastast on see Aberdeen FC kodustaadion.

Nüüd on see üks suuremaid staadioneid Šotimaal (mahutab 22 199 inimest), ainult Celtic Parki, Murrafield Parki, Hampden Parki ja Ibrox Parki staadion on suuremad.

Staadionil on toimunud ka ragbivõistlusi ja peetud kontserte.


371 Admiraliteet-klassi kaater

371 Admiraliteet-klassi kaater (vene k: Служебно-разъездной катер пр. № 371 "Адмиралтеец") on Nõukogude Liidu mereväele valmistatud teenistuskaater, mis oli mõeldud laevastiku juhtivkoosseisu transpordiks laevade ja kalda vahel ning esindusfunktsioonideks. Samuti kasutati kaatreid piirivalveks ja suurte sõjalaevade pardal.


3 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 3 on bussiliin Tallinnas Vana-Lõuna ja Randla vahel.

Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub iga päev. Väljumised 12-35 minuti tagant


Elizabeth

Elizabeth on naisenimi, mis on kasutusel peamiselt ingliskeelsetes maades. See on tuletis heebrea nimest Elisheba.

Inglise keeles on sellest tuletatud teisi eesnimesid ja hüüdnimesid, näiteks Eliza, Liza, Liz, Lizzie, Beth, Betty.


Vana-Lõuna tänav

Vana-Lõuna tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni ja Uue Maailma asumis. Vana-Lõuna tänav algab Tatari tänavalt, ristub Herne, Vineeri ja Koidu tänavaga ning lõpeb Pärnu maantee viadukti juures Tehnika tänaval.

Vana-Lõuna tänav on ligikaudu 750 meetri pikkune.

Lutheri vabriku ehitamise käigus kuulusid mööblivabriku tööstushoonete ansamblisse lisaks tööstushoonetele ka vabrikutööliste elamud. Vana-Lõuna tänava vasakkülje ja raudtee vahel asunud seni hõredalt hoonestatud heinamaale rajati rida tööliselamuid, esimesena Vana-Lõuna 13, 15. seejärel, Suurejoonelise arhitektuuriga Lutheri vabriku klubi-rahvamaja (Vana-Lõuna 37), mis ehitati aastatel 1904–1905, olid projekteerinud maailmakuulsad Soome arhitektid Eliel Saarinen, Armas Lindgren ja Herman Gesellius.

1900. aastal ehitati elektrijaam (Vana-Lõuna tänav 4).

Pärast Esimest maailmasõda ehitati vabrikutööliste elamud Vana-Lõuna 21, 23, 25, 27 (inseneride elamu), 29, 31, 33, 35. Töötajate elamu Vana-Lõuna tänav 21 on valminud ajastu tuntuimate arhitektide Herbert Johansoni ja Eugen Habermanni spetsiaalselt vabriku jaoks välja töötatud elamu tüüpprojektide järgi.

Vana-Lõuna 37 asub endise Lutheri vabriku 1905. aastal valminud töölissöökla-rahvamaja (arhitektid Herman Gesellius, Armas Lindgren, Eliel Saarinen), mis oli hiljem kasutusel Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaadi klubihoonena. Kuni 1914. aastani tegutses Lutheri vabriku rahvamajas ka näitering. Praegu on selles hoones Pagaripoisid.

Vana-Lõuna 39, endises Lutheri vineerivabriku masinasaalis asub AS Äripäeva toimetuse hoone.

Vana-Lõuna 41 asub 1936. aastal insener Elmar Mõttuse projekteeritud Tallinna trammide trammidepoo. Valmimise ajal oli trammidepoo 49,6 m pikk ja 31,7 m lai ning mahutas 32 trammivagunit, mida oli rohkem, kui oli Tallinnas tol ajal kasutuses. Hoone sai teise maailmasõja ajal kannatada, aga taastati.


Aleksandr Goloborodko

Aleksandr Goloborodko (vene keeles Александр Александрович Голобородько; ukraina keeles Олександр Олександрович Голобородько; sündinud 28. septembril 1938 Dniprodzeržõnskis) on ukraina rahvusest Venemaa näitleja.

1960. aastal lõpetas ta Kiievi Karpenko-Karõi nimelise Teatriinstituudi ja asus tööle Simferopolis asuvasse Krimmi Gorki nimelisse Vene Draamateatrisse. 1971. aastal sai Aleksandr Goloborodkost Kiievi Lesja Ukrainka nimelise Teatri näitleja. 1976. aastal sai temast Moskva Väikese Teatri näitleja. 1985. aastast on Aleksandr Goloborodko Mossoveti-nimelise teatri näitleja.

Alates 1967. aastast on Aleksandr Goloborodko mänginud rohkem kui 70 filmis. Sealhulgas mängis ta 1969. aastal valminud Tallinnfilmi filmis "Viimne reliikvia" Gabrieli. Filmi 50. aastapäeva puhul näitas Eesti Televisioon 2020. aasta märtsis värsket intervjuud Aleksandr Goloborotkoga "Vürst Gabriel. 50 aastat hiljem". Intervjuus kinnitas Goloborodko, et just "Viimne rekliikvia" tegi ta üle Nõukogude Liidu kuulsaks. 2020. aasta seisuga elab ta Moskvas ning näitleb pensionärina ikka veel paljudes lavateostes ja filmides ning vahel esitab ka laule.


Virve Lippus

Virve Lippus (neiuna Virve Kallak; 23. august 1926 Tartu – 8. märts 1990 Tallinn) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1947. aastal klaveri erialal Tallinna Muusikakooli (Irmgard Kaudre klassis) ja 1952. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Anna Klasi klassis). Kaitses 1980. aastal Leningradi Teatri-, Muusika- ja Kinematograafiainstituudis kunstiteaduste kandidaadi väitekirja "Развитие пианистической культуры в Эстонии до 1940 года", mille juhendaja oli Leonid Gakkel.

Ta töötas aastatel 1952–1955 Nõmme Lastemuusikakoolis, 1955–1964 Tallinna Muusikakoolis ja 1964–1967 Tallinna Muusikakeskkoolis klaveriõpetajana. Aastatel 1967–1990 oli ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaverieriala ja pianismiajaloo õppejõud (sealhulgas 1982. aastal dotsent).

Tema õpilaste seas on olnud Rein Rannap, Jüri Reinvere, Anto Pett, Rein Mets, Mari Järvi, Marju Riisikamp ja Pille Taniloo.

Pianistina on ta esinenud peamiselt duos Endel Lippusega. Ta on avaldanud uurimusi ja muusikakriitilisi artikleid.


Akvitaania hertsogkond

Akvitaania hertsogkond (oksitaani Duche d'Aquitània, prantsuse Duché d'Aquitaine) valitses Akvitaania ajaloolist piirkonda, mis laiub tänapäeva Prantsusmaal (mitte segi ajada tänapäeva Prantsuse Akvitaania piirkonnaga, mis on palju väiksem). Hertsogkonda valitseti Frangi, Inglise ja hiljem Prantsuse kuninga ülemvõimu all.

Akvitaanias hakati veini tootma antiikajal.


Jakov Zeldovitš

Jakov Zeldovitš (valgevene Якаў Барысавіч Зяльдовіч; vene Яков Борисович Зельдович ; 8. märts 1914 Minsk – 2. detsember 1987 Moskva) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu füüsik, keemik ja kosmoloog.

Ta oli 1965. aastast Moskva Riikliku Ülikooli professor. Tema teadushuvid haarasid väga laia spektrit teadusmaastikul. Ta on teinud silmapaistvaid uurimusi keemilises füüsikas, põlemise teoorias, teoreetilises astrofüüsikas ja kosmoloogias, lööklaine ja detonatsiooni füüsikas, füüsikalise keemias, tuumafüüsikas ning osakestefüüsikas. Ta oli aatomi- ja vesinikupommi loojaid Nõukogude Liidus. Teda loetakse astrofüüsikute ja kosmoloogide koolkonna loojaks Nõukogude Liidus. Ta juhtis kuni surmani kahte teadusnõukogu: põlemisprobleemide ja kosmoloogia alal.

Jakov Zeldovitš on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule.()


Rein Mets (pianist)

Rein Mets (28. märts 1957 Tallinn – 18. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti pianist.

Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna Muusikakeskkooli (Virve Lippuse klassis), õppis aastatel 1975–1979 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Virve Lippuse klassis) ja aastatel 1979–1981 Moskva konservatooriumis (Stanislav Neuhausi ja Vera Gornostajeva klassis) ning aastatel 1981–1984 samas assistentuuris (Vera Gornostajeva klassis). Sai aastal 1972 Ústí nad Labemis rahvusvahelisel noorte pianistide konkursil I preemia ja üldvõitja nimetuse.

Ta oli aastatel 1984–1997 Tallinna Muusikakeskkoolis klaveriõpetaja. Esines soolokontsertidega, sümfooniaorkestri solistina ja ansamblites, lindistas 1970.–1980. aastatel mitu korda Moskvas Üleliidulises Raadios ja Eesti Raadios, eeskätt Bartóki, Messiaeni ja Skrjabini muusikat. Aastal 2000 ilmus CD "Mängib Rein Mets. Öölaul.". Raske haiguse tõttu oli ta sunnitud loobuma nii kontserttegevusest kui ka õpetamisest.


Mihkel Aitsam (1929–2013)

Mihkel Aitsam (9. oktoober 1929 Pärnu – 27. august 2013) oli eesti insener ja invaliikumise aktivist.

Ta sündis koolmeistrite perekonnas. Poliomüeliidi tagajärjel jäid tema jalad osaliselt halvatuks, kuid ta lõpetas tavakooli. Aastal 1964 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna automaatika ja telemehaanika erialal.


Lembit Remmelgas juunior

Lembit Remmelgas (5. juuli 1953 – 1. august 2011) oli eesti .

Lembit Remmelga isa oli samuti Lembit Remmelgas (4. veebruar 1921 – 25. juuli 1992).


Akvitaania hertsog

Akvitaania hertsog (oksitaani Duc d'Aquitània, prantsuse Duc d'Aquitaine) valitses iidset Akvitaania piirkonda (mitte segi ajada tänapäeva Akvitaania piirkonnaga) Frangi, Inglise ja hiljem Prantsuse kuningate ülemvõimu all.

Läänegootide kuningriigi (418–721) järglasriigina pärisid Aquitania (Akvitaania) ja Languedoc (Toulouse) nii läänegootide kui ka Rooma õiguse, mis koos andsid naistele rohkem õigusi, kui nende kaasaegsed võisid nautida kuni 20. sajandini. Eriti "Lex Visigothorumiga", mis kehtestati 642/643 ja laiendati Rekkeswinthi koodeksiga aastal 653, said naised pärida maad ja tiitlit ning hallata seda sõltumatult oma abikaasadest või meessugulastest, käsutada oma vara testamendiga, kui neil ei olnud pärijaid, esindada endid ja anda kohtus tunnistusi alates 14. eluaastast, ja korraldada oma abielu pärast 20. eluaastat. Sellest tulenevalt oli meeseelistusega esmasünniõigus praktiseeritud pärimisõigus aadli seas.


Jonas Jonasson

Pär-Ola Jonas Jonasson (algselt Per Ola Jonasson; sündinud 6. juulil 1961 Växjös) on rootsi ajakirjanik ja kirjanik.

Jonasson sai tuntuks rahvusvaheliseks menukiks muutunud debüütromaaniga "Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann" (2009; eesti keeles "Saja-aastane, kes hüppas aknast välja ja kadus", tõlkinud Kadri Papp, Tallinn: Varrak, 2012). Raamatu peategelane on Allan Karlsson, kes otsustab oma 100. sünnipäeval salaja vanadekodust lahkuda. Ta ronib oma toa aknast välja ning suundub linnakese bussijaama, kus varastab talle hoiule jäetud kohvri. Kuna kohvris on uimastiärimeeste raha, hargneb edasi põnev seiklus. Paralleelselt jutustatakse Allan Karlssoni varasemat elulugu, mis on ülikirev – ilmneb, et Karlsson on oma elu jooksul sattunud olema võtmepositsioonis nii mitmegi ajaloolise sündmuse juures ning kohtunud paljude mõjukate inimestega (nende hulgas Harry Truman, Winston Churchill jt). Raamat on tõlgitud rohkem kui 30 keelde ning selle põhjal valmis 2013. aastal režissöör Felix Herngreni film.

Jonassoni teine romaan, "Analfabeten som kunde räkna" (e.k. "Kirjaoskamatu, kes päästis Rootsi kuninga"), ilmus rootsi keeles septembris 2013 ning tõlgiti kohe ka mitmesse keelde. Raamatu keskmes on Lõuna-Aafrika naise ja tema kaaslaste seiklused Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Rootsis.


Frank Liivak

Frank Liivak (sündinud 7. juulil 1996 Rakveres) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FCI Levadia.

2015. aastal siirdus ta Itaaliast SSC Napoli noorteakadeemiast Hispaania klubisse Alcobendas Sport. 2017. aastal liitus ta Bosnia ja Hertsegoviina kõrgliiga klubiga Sarajevo.

Eesti jalgpallikoondises on ta kaasa teinud 24 mängus ja löönud kolm väravat. Neist esimene sündis 1. juunil 2016 kodustaadionil sõprusmängus Andorra vastu, kus ta vahetusest sekkus.


Pajusi vald (Põltsamaa kihelkond)

Pajusi vald (saksa keeles Gemeinde Pajus) oli vald Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Vallamaja asus Kalana külas.

Vallas sündisid Hans Silbermann, August Jürima, Jaan Roos, Voldemar Luik, Johannes Lehman, Eduard Roos, Anne Šaraškin.

1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala tervikuna uue Pajusi valla koosseisu.


Rutikvere vald

Rutikvere vald (saksa keeles Gemeinde Ruttigfer) oli vald Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal.

1934. aastal oli valla pindala 49 km² ja elanike arv 746. Vallas oli 157 talu. Vallamaja asus Arisvere külas.


Nasarawa osariik

Nasarawa osariik (ka Nassarawa) on Nigeeria 1. järgu haldusüksus (osariik) riigi keskosas.

Osariik eraldati 1996. aastal Plateau osariigist.

Osariigi rahvaarv oli 2005. aastal 2 040 100. Halduskeskus on Lafia.

Peamiseks majandusharuks on põllumajandus. Kaevandatakse soola ja boksiiti.

Osariigi kuberner on Umaru Tanko Al-Makura.


Udehed

Udehed on tunguusi-mandžu rahvas Venemaal Primorje krai põhjaosas ja Habarovski krais. Udehed elavad hajusalt Sihhote-Alini mäestiku laiaulatuslikel taigaaladel. Udehed on orotšide lähedane sugulasrahvas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1496 udehet, neist Primorje krais 793 ja Habarovski krais 620.

Antropoloogiliselt kuuluvad udehed mongoliidse rassi baikali tüüpi.

Udehe keel kuulub tunguusi-mandžu keelte lõunarühma. Tänapäeval kõneleb enamik udeheid vene keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal udehe keelt ainult 103 inimest.

Udehete traditsiooniline tegevusala on olnud jahipidamine, kalapüük on olnud teisejärgulise tähtsusega. Elatusallikana oli oluline ka ženšennijuurte korjamine, mida müüdi hiinlastele. Maaharimisega hakati laialdasemalt tegelema alles 20. sajandil.

Venemaa võimu alla sattusid udehede asualad 1860. aastal. Vene võimud püüdsid udehesid õigeusku pöörata, kuid šamanismi täielikult välja tõrjuda ei õnnestunud.


Halit Ergenç

Halit Ergenç (sündinud 30. aprillil 1970 İstanbulis) on türgi näitleja.

Tema ema on albaanlane.

Halit Ergenç õppis ühe aasta İstanbuli Tehnikaülikoolis ja seejärel Mimar Sinani Ülikoolis. Õppimise ajal töötas ta arvutioperaatorina ja turunduses ning lühikest aega taustalaulja ja tantsijana.

Tema esimene roll teatris oli Kuningas Richard Rodgersi ja Oscar Hammersteini muusikalis "Kuningas ja mina" 1996. aastal.

Halit Ergenç on 2009. aastast abielus Şehrazat Evliyaoğlu osatäitja Bergüzar Koreliga sarjast "Tuhat ja üks ööd". Peres kasvab poeg Ali (sündis 8. veebruaril 2010). Varem oli Halit abielus olnud Gizem Soysaldıga (2007–2009).


Kiuru tänav

Kiuru tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Linnu allasumis.

Kiuru tänav on Räägu tänavalt algav ligikaudu 290 meetri pikkune umbtänav. Kiuru tänav on paralleelne Püü ja Käo tänavaga.

Kiuru tänav sai nime 7. aprillil 1999.


Kuningas ja mina

"Kuningas ja mina" on Richard Rodgersi ja Oscar Hammersteini muusikal aastast 1951. "Kuningas ja mina" on 1956. aasta film (režissöör Walter Lang), kus peaosi mängisid Deborah Kerr ja Yul Brynner. "Kuningas ja mina" on 1999. aasta animafilm. "Kuningas ja mina" on 2007–2008 Lõuna-Koreas toodetud telesari.


Eha tänav (Tallinn)

Eha tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis. Eha tänav algab Paldiski maanteelt ja lõpeb Amandus Adamsoni tänaval. Eha tänav on põhja–lõunasuunaline ja ligikaudu 225 meetri pikkune. Eha tänav on paralleelne Koidu tänava ja Ao tänavaga.

Aadressil Eha 8 asub Eesti Punase Risti Keskbüroo.


Peipsivenelased

Peipsivenelased on Eesti venelased, kes elavad Peipsi järve ääres, peamiselt Mustveel ja Kallaste linnas, Raja, Kolkja, Kasepää ja Varnja külas ning Piirissaarel.

Vene asustus Peipsi järve ääres on vana, kuid sellele lisandus oluline hulk 17. sajandil Eestisse põgenenud vanausulisi, keda Venemaal pärast õigeusu kiriku reformi taga kiusati. Tänapäeval ei ole sugugi kõik peipsivenelased vanausulised, ent siiski on Nõukogude-aegsete immigrantide osakaal seal tunduvalt väiksem kui Eesti venelaste teistel tähtsamatel asualadel Kirde-Eestis ja Tallinnas. Tänini on tugev mõju traditsioonilisel kultuuril ja tegevusaladel nagu kalapüük ja sibulakasvatus, mistõttu peipsivenelasi kutsutakse rahvasuus ka sibulavenelasteks (tihti halvustava tooniga).


Frank Bernhardt

Frank Bernhardt (sündinud 26. augustil 1969) on saksa jalgpallitreener.

Frank Bernhardt on jalgpalliklubi Tallinna Kalev treener.


Rajapunkt

Topoloogilise ruumi alamhulga rajapunktiks nimetatakse selle ruumi mis tahes punkti, mille igas ümbruses leidub nii vaadeldavasse hulka kuuluvaid kui ka sinna mittekuuluvaid punkte.

Hulga kõikide rajapunktide hulka nimetatakse selle hulga rajaks.


David Storl

David Storl (sündinud 27. juulil 1990 Rochlitzis) on Saksamaa kuulitõukaja.

Ta on tulnud noorte maailmameistriks (2007) ja juunioride maailmameistriks (2008). Esimese täiskasvanute tiitlivõistluste medali võitis ta 2011. aastal, pälvides maailmameistrivõistlustel Daegus tulemusega 21.78 kuldmedali. Järgmisel aastal lisandusid hõbemedalid sisemaailmameistrivõistlustelt ja Londoni olümpiamängudelt. 2013. aastal tuli ta teist korda maailmameistriks tulemusega 21.73.

2014 sai Storlist Sopoti MM-il kahekordne sisemaailmameistrivõistluste hõbe. 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta teist korda Euroopa meistriks tulemusega 21.41 m. 2015 tuli ta Euroopa sisemeistriks.

2015. aasta Pekingi maailmameistrivõistlustel võitis ta tulemusega 21.74 hõbemedali.

2016. aastal tuli ta 21.31-ga kolmandat korda järjest Euroopa meistriks.

Storli isiklik rekord on 22.20, mille ta püstitas 9. juulil 2015 Lausanne'is. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 21.88, mis on püstitatud 9. märtsil 2012 İstanbuli sisemaailmameistrivõistlustel.


Forum Cinemas

Forum Cinemas AS on 1993. aastal tegevust alustanud ettevõte, mis on Eesti kinode operaator.

1999. aastast on Forum Cinemas AS-i omanik Soome suurim kinokett Finnkino Oy, Eestis, Lätis ja Leedus tegutseb ettevõte edasi Forum Cinemase nime all. Eestis tegutseb Forum Cinemas Viljandis (Centrumi keskuses).

Forum Cinemas AS omab mitme tuntud filmiettevõtte, näiteks Paramounti, Universali jt filmitoodangu levitusõigust Eestis. Lisaks kinofilmidele oli Forum Cinemas esimene, kes tõi Eesti kinomaailma 2008. aastal New Yorgi Metropolitan Opera ooperite otseülekanded, sellele lisandus 2009. aastal London National Theatre, viimase tulekuga alustas kõnealune firma etenduste ülekandeid Forum Cinemase kinodes üle Eesti. 2010. aastal hakkasid Forum Cinemase kinod üle kandma ka Moskva Suure Teatri balletietendusi. Endine Forum Cinemase kino Kosmos Tallinnas ja Ekraan Tartus läbisid täieliku värskenduse, mille käigus said mõlemad juurde ühe kinosaali ja uue kinotehnika. Eesti suurim kino on 2001. aasta märtsis avatud 11 kinosaaliga Coca-Cola Plaza Tallinnas. 2017. aasta märtsis avati Viljandis 260 kohaga kino.

Forum Cinemas oli esimene kinohaldaja, tõi 2008. aastal Eestisse Coca-Cola Plaza kinno 3D-tehnoloogia. 2010. aastal jõudis 3D-tehnoloogia ka Tartus kinno Ekraan.

2013. aasta juulis avaldas Forum Cinemas AS soovi omandada AS Solaris Kino, kuid konkurentsiameti vastuseisul jäi tehing tegemata.

Seoses Coca Cola Plazas Apollo kino omanikuvahetusega jääb alates 6. juunist 2022 ettevõte Eestis tegutsema ainult Viljandi Centrumis.


Mõigu tee

Mõigu tee on tänav Rae vallas Peetri alevikus.

Tänav saab alguse Tartu maanteelt ja lõpeb Peetri teel, olles ligikaudu 940 meetrit pikk. Sõiduteega paralleelselt kulgeb kergliiklustee.


Janu

Janu ehk janutunne (ladina sitis) on paljudel selgroogsetel loomadel hüpotalamuses paikneva janukeskuse reguleeritav füsioloogiline tunne.

Jooma ajendav kuivustunne suus ja neelus on valdavalt normaalne tunne, mis tekib organismi veevaeguse ehk vee piisamatu saamise või suure veekaotuse (tugeva higistamise, kõhulahtisuse) ning ülemäärase mineraalsoolade (soolase toidu) tarvitamise tagajärjel. Janutunde põhjustab vere osmootse rõhu suurenemine. Joomine taastab organismi vee ja elektrolüütide tasakaalu ning janu kaob. Vahetult pärast magusa toidu söömist ja mõningate ravimite tarvitamist ning suu limaskesta kuivamisest võib tekkida ajutine janu, mis kaob, kui suud niisutada.

Janu reguleerib täiskasvanutel organismi veetasakaalu. Väikelastel võib eri põhjustel esineda veetustumist.

Liigjanusust ehk pidevat janutunnet nimetatakse polüdipsiaks ning see võib viidata kas suhkurtõvele või diabetes insipidus'ele.


Lepiku tee

Lepiku tee on tänav Rae vallas Peetri alevikus.

Tänav saab alguse Peetri teelt ja lõpeb Reti teel olles ca 1,3 kilomeetrit pikk. Sellest 300 meetrit on asfalteeritud ja paralleelse kergliiklusteega varustatud; peale ristumist Vägeva teega on tänava kagupoolne osa aga välja ehitamata ja kujutab endast põlluteed (tavasõidukiga mitte läbitav).

Tänav on saanud nime Lepiku talu järgi.


Sisepunkt

Topoloogilise ruumi alamhulga sisepunktiks nimetatakse punkti, millel leidub sellesse hulka kuuluv ümbrus.

Hulga kõikide sisepunktide hulka nimetatakse selle hulga sisemuseks.


Kuhjumispunkt

Topoloogilise ruumi alamhulga kuhjumispunktiks nimetatakse selle ruumi punkti, mille igas ümbruses leidub vähemalt üks temast erinev vaadeldavasse hulka kuuluv punkt.


Jaanus Johanson

Jaanus Johanson (läti keeles Januss Johansons; sündinud 19. aprillil 1956 Riias) on eesti rahvusest Läti näitleja.

Johanson lõpetas 1974. aastal Riia 6. Keskkooli. 1978. aastal lõpetas ta Läti Riikliku Konservatooriumi teatriteaduskonna ja on pärast seda töötanud Valmiera Draamateatri näitlejana.

2004. aastast on ta Läti Näitlejate Ühingu esimees.

Jaanus Johanson on tõlkinud eesti kirjanike näidendeid läti keelde.


Heinemann Rode

Heinemann Rode (surnud juulis 1539) oli arvatavasti Preisimaa päritolu Liivimaa kirikutegelane, 1530–1539 Riia kapiitli toompraost.

Rode saabus Liivimaale arvatavasti 1529. aastal uue Riia peapiiskopi Thomas Schöningu lähikondlasena; selleks ajaks oli tal magistri- ning õigusteaduse litsentsiaadi kraad. 1530. aastal osales ta Liivimaa maapäeval ja teistel kohtumistel peapiiskopi esindajana, kus otsustati markkrahv Wilhelm von Hohenzollern, Riia peapiiskopi koadjuutor, Liivimaale lubada. Sama aasta sügisel, kui markkrahv Liivimaale saabus, kinnitati Rode peapiiskopi toetusel Riia toompraostiks. Peapiiskop, kes oli varem ise toompraost ja hoidis praosti valdusi seni enda käes, andis need Rodele üle 1531. aasta sügisel. Seejärel tekkis Rodel aga vastuolu koadjuutor Wilhelmiga, kes soovis ise Riia toompraostiks saada. Nende vastasseis selles küsimuses kestis kuni 1530. aastate keskpaigani, kuid markkrahvil polnud võimalik oma teiste ettevõtmiste kõrvalt (põhiliselt Saare-Lääne vaenuse tõttu) Riia praostikohta endale haarata ning Rode püüdis teda ka lepitada, pakkudes Wilhelmile oma teeneid ja nõuandeid. Kuna Rode jäi aga veendunud katoliiklaseks ja hoidis Liivi ordu poole, samas kui markkrahv Wilhelm oli sarnaselt oma Preisimaa hertsogist venna Albrechtiga ja teda toetanud Riia linna juhtkonnaga (eriti sündik Johannes Lohmülleriga) luterlane ning poliitiliselt ordu vastu meelestatud, siis jäid nende suhted pingelisteks.

Rode suri 1539. aasta juuli keskel une pealt. See juhtus kolm nädalat enne peapiiskop Thomas Schöningu surma (11. augustil).


Kumer hulk

Kumer hulk on vektorruumi selline alamhulk C, mis koos iga sellesse hulka kuuluva kahe punktiga x, y sisaldab ka neid punkte ühendavat lõiku

kus t võtab väärtusi vahemikus [0,1].


Mehis Helme

Mehis Helme (sündinud 6. veebruaril 1955 Tallinnas) on eesti raudtee- ja sõjaajaloolane.

Ta on Eesti Muuseumraudtee juhataja. Ta on ka Eesti Muinsuskaitse Seltsi juhatuse liige.


Orkaan Galvestonis

"Orkaan Galvestonis" on King Vidori poolt Ameerika Ühendriikides 1913. aastal loodud tummfilm.

Tegemist on King Vidori režissööridebüüdiga. Väidetavalt kasutas Vidor kodulinnas orkaani filmimiseks sigarikarbist valmistatud kaamerat.


Rudimental

Rudimental on briti elektroonilise muusika grupp, kes kuulub plaadifirma Asylum Records alla ning sõltumatu plaadifirma Black Butter. Gruppi kuuluvad produtsendid ja laulusõnade kirjutajad: Piers Agget, Kesi Dryden, Amir Amor (Amir Izadkhah) ja DJ Locksmith (Leon Rolle). Kuulsuse tõi neile singel 'Feel The love", kus kaasa tegi laulja John Newman.


Rannapungerja hobupostijaam

Rannapungerja hobupostijaam oli Rannapungerja külas, Peipsi järve põhjarannikul, Rannapungerja jõe suudmes, Jõhvi-Tartu postimaantee ja Rakvere–Rannapungerja maantee ristmikul asunud postijaam.

17. sajandi keskpaigast korraldas postiliiklust Eestimaal Eestimaa rüütelkond. Eestimaa kubermangu läbis kolm postiteed (trakti), mille äärde oli rajatud postijaamade võrgustik. Rannapungerja postijaam oli osa Suurest Peterburi-Tartu-Riia postiteest, mis algas Venemaa keisririigi pealinnast Peterburist ja läbis Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa kubermangu kuni keisririigi riigipiirini Preisi kuningriigiga. Postiteed kasutasid Vene keisrid ja keisrinnad ning ka keisririigi pealinna külastanud välismaalased sh. Honoré de Balzac, Robert Schumann, Elias Lönnrot, Ferenc Liszt jt.

Esimene postijaam 18. sajandi alguses rajati Peipsi äärde algselt Kauksile, kuid 1735. aastal ehitati uus postijaam juba Rannapungerjale. Postijaamas asusid postijaama peahoone, postipoiste elamu, tallid, ait, küün ja sepikoda.


Tudulinna hüdroelektrijaam

Tudulinna hüdroelektrijaam on endine hüdroelektrijaam Alutaguse vallas, Rannapungerja jõe ääres.

Jaam asub Lemmaku külast põhja pool Roostoja Särjetõkke kärestikul, kus Roostoja ja Tagajõgi ei ole veel Rannapungerja jõeks ühinenud.

Jaama ehitati aastatel 1947–1950 ning see oli ametlikult komsomoli löökehitus.


Parkali tänav (Rakvere)

Parkali tänav on tänav Rakvere Vanalinna linnajaos.

Tänav ristub Pika tänava, Parkali platsi (paremalt) ja C. R. Jakobsoni tänavaga ning lõpeb Laial tänaval. Tänava pikkus on 316 meetrit. See on osaliselt ühesuunaline Parkali platsilt Pika tänavani, sellel lõigul on säilinud ka ajalooline munakivikatend.


Selli külanõukogu

Selli külanõukogu oli külanõukogu Vaimastvere valla ja Jõgeva rajooni koosseisus aastail 1945–1954.

Asutamisel kuulus külanõukogu koosseisu Selli, Villakvere, Kärde, Kemba, Endla (osaliselt) ja Koidu (osaliselt) küla ning Selli asundus.

Seadlusega 17. juunist 1954 ühendati külanõukogu Kõola külanõukoguga, asutades Pedja külanõukogu kuni 1950. aastani eksisteerinud Vaimastvere valla piirides.


Pedja külanõukogu

Pedja külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s Jõgeva rajooni koosseisus aastail 1954–1979.

Külanõukogu moodustati Selli külanõukogu ja Kõola külanõukogu liitmisel 1954 juunis. Külanõukogu keskus asus Kõola külas. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Bolševiku", "Valguse" ja "Stalinliku Tee" kolhoos.

Pedja külanõukogu maa-ala langes kokku kuni 1950. aastani eksisteerinud Vaimastvere valla omaga.

1977. aastal kuulus külanõukogu koosseisu Endla, Kõola, Kärde, Paduvere, Pedja, Rohe, Selli, Tooma, Vaimastvere ja Vägeva küla.

1979 novembris Pedja külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti külanõukogu Jõgeva külanõukogu territooriumiga.


Gustav Ilves

Gustav Ilves (14. märts 1923 Tartu – 4. juuli 2013 Falköping) oli Eesti Skautmastrite Kogu Rootsi Koondise esimees ning osales skautluse taastamisel Eestis.

Gustav Ilves lõpetas 1943. aastal kaubanduskooli ning läks vabatahtlikuna Soome armee eesti üksusse. Soomes lõpetas ta ohvitseride kooli lipnikuna ja pöördus tagasi Eestisse, et sügisel 1944 JR200 koosseisus osaleda Punaarmee sissetungi tõkestamisel.

Pärast rinde kokkuvarisemist põgenes Gustav Ilves Rootsi ning asus elama Boråsi, kus ta 1947. aastal hakkas tegema skauditööd, mis jäigi ta suureks huvialaks. Ta jätkas dekoraatoritöö kõrvalt skautlusega tegelemist ka pärast Falköpingisse asumist 1950ndate algul. Oli Metsakodu loojate hulgas.

Gustav Ilves oli aastail 1951–1957 Eesti Skauttöö Keskuse Rootsis juhataja ja 1972–1988 Eesti Skautmasterite Kogu Rootsi Koondise esimees. Abistas skautluse taastamisel Eesti ning koos abikaasa Ella Ilvesega kogus eesti skautluse arhiivi, mis on nüüdseks Tartusse toimetatud.

Gustav Ilves oli Eesti Skautide Ühingu ja Metsakodu auliige.


Hiidanakonda

Hiidanakonda ehk anakonda ehk suur anakonda (Eunectes murinus) on boalaste sugukonda pärisboalaste alamsugukonda anakonda perekonda kuuluv maoliik. Hiidanakondasid loetakse maailma suurimateks madudeks ning teistele loomadele ei ole ohtlik mitte tema hammustus, vaid haardesse sattumine.

Hiidanakonda on suurepärane ujuja ja võib kaua vee all viibida, kuid armastab ka kallastel päikesevanne võtta.


Calexico

Calexico on linn USA-s California osariigis Imperiali maakonnas. Asub San Diegost 196 kilomeetri (122 miili) kaugusel idas ja Yumast 100 kilomeetri (62 miili) kaugusel läänes.

Linna nimi tuleneb Mehhiko linna Mexicali nimest.

Calexio asutati 1899. aastal ja algselt oli see telkasula. Esimene postkontor avati Calexicos 1902. aastal.

1983 filmiti Calexicos film "Losin' It" (režii Curtis Hanson).

Linna järgi on nime saanud bänd Calexico.

Calexicos on sündinud helilooja Allen Strange ja poliitik Robert Carlton Wilson.


Raimond Tamm

Raimond Tamm (sündinud 3. augustil 1978 Narvas) on Eesti Reformierakonna poliitik, Tartu abilinnapea.


Ma armastasin sakslast

"Ma armastasin sakslast" on A. H. Tammsaare aastal 1935 ilmunud romaan. Romaani on nimetatud eesti psühholoogilise realismi meistriteoseks. Romaani tegevustik leiab aset 1920. aastatel.

Teose eessõnas ütleb Tammsaare, et selle autoriks on "tundmatu noormees" ja tema on vaid käsikirja trükkitoimetaja. Romaani ilmudes äratas see palju vastukaja ja tekitas segadust ning praegugi leidub lugejaid, kes ei usu, et teose tegelik autor on Tammsaare. Romaani peetakse Tammsaare kõige intrigeerivamaks teoseks.

Romaan võeti pärast ilmumist elavalt vastu, sest oli kirjutatud traditsioonilisi norme eirates ja oli eriliselt sotsiaalkriitiline. Mõnede kriitikute sõnul halvustas Tammsaare teoses eestlasi ja õhutas pessimismi, kuid paljude hinnangul oli sellega eesti kirjanduses sündinud uus, "moodne romaan".

"Ma armastasin sakslast" keskmes on küsimus armastuse olemuse kohta ning arutlused ühe rahva identiteedi üle. Tammsaare teostes on olulisel kohal "vere hääl" ehk siis uskumus, et vere kaudu kantakse edasi ka vaimu ja see määrab inimese saatuse, nii ka selles teoses.

Romaanis kujutatakse klassikalist armukolmnurka väga ebatraditsiooniliselt. Peategelaseks on eesti üliõpilasest noormees Oskar, kes armub baltisaksa neiusse. Kehval majanduslikul järjel Erika töötab koduõpetajana ühes eestlaste peres. Oskar hakkab Erikaga kurameerima, kuid lõpuks armub jäägitult. Pärast Eesti iseseisvaks kuulutamist on baltisakslaste aristokraatlik positsioon ühiskonnas kadunud ning noori hakkab jälitama eelarvamus eestlaste ja baltisakslaste sotsiaalsest ebavõrdsusest. Oskari hinge jätab sügava mulje kohtumine Erika vanaisaga, kes oli endine mõisnik. Oskar läheb vanaisalt neiu kätt paluma, kuid tabab end ühtäkki mõttelt, et äkki ta ei armastagi Erikat kui naist, vaid hoopis tema siniverelist päritolu. Võimalik, et noormehe armastuses avaldub hoopiski aastasadu sakslaste rõhumist talunud sulase "orjaveri". Oskari kaudu vaadatakse ühe rahva hinge ning kaasahaaravalt kujutatakse ühe noore mehe sisemisi konflikte.

Tegelastelt on ära võetud illusioonid, millele toetuda, kuid ka illusioonideta elu ei paku väljapääsu. Erika abiellub lõpuks teise mehega ning sureb sünnitusel. Enne seda aga on ta justkui surma ette aimates kirja pannud patukahetsuse. Kui Oskar aga kirja pärast naise surma kätte saab, tekitab temas süütunnet see, et ta ei osanud Erikaga teisiti käituda. Arvatavasti lõpetab Oskar oma elu enesetapuga.

Erika on neitsilik karakter, kelles kehastub meestegelaste ratsionaalsesse maailma tunginud irratsionaalne alge. Oskar kujutab romaani alguses endast tüüpilist kergemeelset korporanti, kes pole viitsinud juurelda rahvusliku identiteedi, kultuuri ega armastuse üle. Armastus Erika vastu aga avab talle justkui uue maailma.

Oskar ja Erika sümboliseerivad justkui mingis vaheruumis viibimist. Kui Erika vanaisa elab ika veel selles, mis oli ehk siis seisusliku ühiskonna ajas ja maailmas, siis Erikale on see kõik võõras. Oskar aga esindab maalt linna tulnud põlvkonda, kes ei kanna enam talupoeglikku eluhoiakut. Kumbki ei kuulu "vanasse maailma", kuid samas pole kummalgi ka uut eluvalemit. Neil puudub oma koht nii otseses kui ka ülekantud tähenduses.

Tähtis roll on romaanis maastikel, mis kõnelevad tegelaste kodutusest nii füüsilises kui ka vaimses mõttes. Enamasti toimub tegevus hämaras, mis aga süvendab ebakindluse meeleolu. Tegelased kohtuvad puiesteedel ja parkides ning need kohad on justkui mängulava, kus etendatakse tegelaste kokkupuudet inimelu ühe irratsionaalse tungi – armastusega. Ajutised või anonüümsed maastikud kõnelevad sellise armastuse haprusest ja inimeste võimetusest ületada erinevaid piire, mis lõpuks võivad aga saatuslikuks saada.

Kirjandusteadlane Jaan Undusk on romaani nimetanud eesti parimaks armastusromaaniks, kuid ka seisustevahelise abielu teema arenduseks, mis oli omandanud eesti kirjanduses erilise kaalu koos 1870.–1890. aastatel toimunud eestlaste sotsiaalse tõusuga. Rudolf Sirge aga leidis, et tegemist on pigem tragikomöödiaga, sest ratsionaalsuse sekkumine lämmatab armastuse, mistõttu saksa naine hakkab armastama hoopis oma rahvusest meest.

Romaani nähti esmajoones siiski sotsiaalkriitilisena. Kadunud aegu taga igatseva vana paruni hääles arvati kõlavat Tammsaare enese hääl. Daniel Palgi pidas seda isegi sakslastele ehk meelitavalt mõjuvaks, sest see "näitab nende suurust matsi kõrval". Nii tema kui ka Oskar Urgart leidsid, et Erika ei ole tüüpiline baltisakslane, mistõttu ei saa selle põhjal teha Eestis elavate baltisakslaste kohta üldistusi ning rahvusküsimusi puudutav pool on vaieldav.

1936. aastal sai A. H. Tammsaare selle romaani eest Eesti Panga auhinna.

Romaanist on välja antud viis trükki: 1935. (Eesti Riiklik Kirjastus), 1984. (Eesti Raamat) ja 2007. aastal (Pegasus; aluseks originaalkäsikiri), peale selle on välja antud romaani illustratsioone koondav Herald Eelma raamat-mapp "Illustratsioonid A. H. Tammsaare romaanile "Ma armastasin sakslast"" (Kunst, 1978) ning romaani ja selle kohta välja antud materjali koondav kogumik "Armastus ja sotsioloogia. A. H. Tammsaare romaan "Ma armastasin sakslast". Artikleid ja esseid" (Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, 2013). Romaani põhjal on tehtud ka mitu teatri- ja telelavastust (1998, lavastaja Ain Prosa).

Romaan on tõlgitud vene (1968), läti (1974), saksa (1977) ja inglise keelde (2018).


Adamson

Adamson oli aastail 1912-1925 tegutsenud Inglise autofirma Adamson on kummituslinn Oklahomas Adamson on perekonnanimi


Anakonda (täpsustus)

Anakonda (Eunectes) on perekond suuri, kägistajamadusid, kes elavad looduslikult Lõuna-Ameerika troopilistel aladel.

Anakondaks võidakse nimetada hiidanakondat (Eunectes murinus), anakonda perekonda kuuluvat madu "Anakonda", 1997. aasta õudusfilm; Anaconda, linn Montanas; La-250 Anakonda, Nõukogude Liidu püüdurhävitaja prototüüp "Anakonda" on septembris 2014 Poolas läbiviidav kümnepäevane relvajõudude õppus.


Fail:Mare Mikofi skulptuur 'Maanaised' paigaldatult ja pakendatult avamise ootel Tartu Kunstimuuseumi ees Raekoja platsil, 27. august 2013.jpg


Eesti rannajalgpalli koondis

Eesti rannajalgpalli koondis on Eesti esinduskoondis rannajalgpallis. Eesti rannajalgpalli rahvuskoondis moodustati aastal 2007 ühiselt Eesti Jalgpalliliidu ja Eesti Rannajalgpalli Liidu koostöös. Samal aastal pidas rahvuskoondis oma esimese ametliku mängu, kui osaleti Prantsusmaal Marseille linnas FIFA rannajalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa kvalifikatsiooniturniiril. Esimene mäng peeti Ukraina koondisega, mis lõppes Ukraina 3:1 võiduga.